text:
# Centro de detenção Estádio Nacional de Chile
O Estádio Nacional foi um centro esportivo chileno usado como um campo de concentração  para prisioneiros políticos,  em setembro de 1973, durante os primeiros dias do golpe de Estado liderado por Augusto Pinochet que derrubou a governo de Salvador Allende.
Nas décadas anteriores, no setor de Ñuñoa, formou-se um distrito industrial chamado "Cordón Vicuña Mackenna", onde os trabalhadores eram em sua maioria afiliados a poderosos sindicatos da tendência da esquerda política. Após o golpe, as forças de repressão usaram as instalações deste estádio como um gigantesco centro de detenção e tortura de opositores da ditadura, entre 12 de setembro e 9 de novembro.
Mais de quarenta mil pessoas foram detidas no estádio durante esse período. Em um único dia, a Cruz Vermelha estimou os prisioneiros em sete mil pessoas, das quais cerca de 300 eram estrangeiros.
De acordo com depoimentos de sobreviventes reunidos por essa instituição humanitária, tortura e ameaças de execuções contra os detentos foram cometidas no estádio. Além disso, pessoas encapuzadas caminhavam entre os prisioneiros delatando os militantes de partidos de esquerda, que foram perseguidos pela ditadura. Alguns deles eram baleados na hora e outros eram levados para lugares desconhecidos e executados.

## A partida Chile-União Soviética
Durante as eliminatórias da Copa do Mundo de Futebol de 1974, haveria no Estádio Nacional uma partida entre o Chile e a União Soviética, no dia 23 de novembro de 1973. A equipe chilena havia empatado em um jogo na cidade de Moscou e haveria uma segunda partida em Santiago. A FIFA criou uma comissão para inspecionar o Estádio Nacional, que havia sido preparado para a ocasião, mas ainda contava com cerca de 7.000 detentos. Segundo o testemunho de Gregorio Mena Barrales, um político preso naquele estádio, a comissão "visitou o campo, caminhou pela quadra, olhou com olhos distantes para os prisioneiros e deu seu parecer: no estádio é possível jogar". Enquanto a comissão da FIFA examinava o campo , os detidos estavam escondidos dentro da estrutura. Antes da partida, os detidos foram transferidos para um local de detenção no deserto de Atacama.
No entanto, os soviéticos nunca viajaram, alegando questões políticas e de segurança, argumentando que o Estádio Nacional era um centro de detenção ilegal, onde mais de 7.000 presos políticos estavam detidos e onde muitos dissidentes foram torturados após o golpe de Estado contra Salvador Allende. A decisão da URSS foi apoiada por vários de seus países aliados, especialmente pela Alemanha Oriental, que já estava classificada e ameaçou boicotar o evento da Copa do Mundo. Os soviéticos enviaram uma carta à FIFA explicando que "por considerações morais, os soviéticos não podem neste momento jogar no estádio de Santiago, salpicados com o sangue dos patriotas chilenos".
O Chile exigiu uma indenização de US$ 300 mil caso os soviéticos não comparecessem, alegando que não poderiam colocar os ingressos à venda e o custo de preparar o jogo. A FIFA declarou a partida como uma vitória por 2 a 0 para o Chile, por W.O.  No entanto, a FIFA providenciou que a partida fosse realizada de qualquer maneira. A partida contou com a presença de 15.000 pessoas O jogo durou 30 segundos, no qual a equipe chilena a marou um gol com o chute inicial. Quando chegaram na área, conforme haviam combinado, o capitão, Francisco "Chamaco" Valdés, chutou a bola em direção a um gol vazio.
Alguns anos mais tarde, alguns membros da equipe soviética declararam que pensavam que seu governo não queria perder para um país com uma ideologia política diferente e que, em vez disso, conquistaram uma vitória moral aos olhos do mundo.

## Atualmente
Após a redemocratização do país, o governo de Patricio Aylwin fez um ato de reconciliação em repúdio às atrocidades cometidas pelo Estado chileno no local. Na ocasião, o presidente solenemente pediu perdão às vítimas.
Atualmente no estádio há uma seção fechada de assentos nas arquibancadas, que é mantida como memorial dessa época. Além disso, a Entrada nº 8 é um local de procissão.
Anualmente, em 11 de setembro, data do golpe militar de 1973, grupos e organizações de direitos humanos costumam prestar homenagens nos arredores do estádio. Na arquibancada, jogadores também colocam plantas como homenagem.

## Na arte
Este lugar de detenção tem inspirado numerosas obras de teatro e de literatura.
O executado mais famoso do Estádio Nacional foi o estadounidense Charles Horman. Fizeram livros e ao menos dois filmes sobre sua história. A vida e o trabalho do jornalista inspiraram o exitoso livro The Execution of Charles Horman, publicado por Thomas Hauser em 1978, e o filme Missing - O Desaparecido, de Costa Gavras. Ambas as obras também expõem o encobrimento e manipulação dos militares e funcionários da embaixada dos EUA envolvidos em sua prisão e assassinato e no desaparecimento de outro americano, Frank Terrugi, segundo depoimentos de amigos e parentes. O Congresso dos Estados Unidos e seus inúmeros amigos contribuíram com outros antecedentes sobre sua curta mas brilhante carreira.
Também foi produzida a obra teatral  Escotilla N° 8, que recorda essa época escura.
Um personagem que permaneceu no imaginário coletivo foi um homem encapuzado que foi conduzido pelos militares às fileiras dos detentos e isso apontava para os líderes e personagens politicamente perigosos para o novo regime. Foi discutido se foi uma ou várias pessoas que usaram essa máscara para revelar seus colegas de trabalho

wikiname: ptwiki

in_language: pt

wikitext:
[[Ficheiro:Chile-_el_pueblo_vencera_cropped.jpg|miniaturadaimagem|Militares chilenos vigiando prisioneiros no Estádio Nacional, em 1973.]]
[[Ficheiro:Memorial_DDHH_Chile_55_Estadio_Nacional.jpg|miniaturadaimagem|225x225px|Placa que recorda os detentos durante os primeiros dias do regime de Pinochet.]]
[[Ficheiro:Monumento_a_los_detenidos_en_el_Estadio_Nacional_de_chile_02.jpg|miniaturadaimagem|200x200px|Monumento que recorda os detentos durante o regime de Pinochet.]]
<span>O </span>'''Estádio Nacional''' foi um [[Estádio Nacional de Chile|centro esportivo]] chileno usado como um [[campo de concentração]]  para prisioneiros políticos,  em setembro de [[1973]], durante os primeiros dias do [[Golpe de Estado no Chile em 1973|golpe de Estado]] liderado por [[Augusto Pinochet]] que derrubou a governo de [[Salvador Allende]].

Nas décadas anteriores, no setor de [[Ñuñoa]], formou-se um distrito industrial chamado "''Cordón Vicuña Mackenna''", onde os trabalhadores eram em sua maioria afiliados a poderosos sindicatos da tendência da esquerda política. Após o golpe, as forças de repressão usaram as instalações deste estádio como um gigantesco centro de detenção e tortura de opositores da [[Ditadura militar no Chile (1973–1990)|ditadura]], entre 12 de setembro e 9 de novembro.

Mais de quarenta mil pessoas foram detidas no estádio durante esse período. Em um único dia, a [[Cruz Vermelha]] estimou os prisioneiros em sete mil pessoas, das quais cerca de 300 eram estrangeiros.<ref>Chile, An Amnesty International Report. London: Amnesty International Publications, 1974. 67-8</ref>

De acordo com depoimentos de sobreviventes reunidos por essa instituição humanitária, tortura e ameaças de execuções contra os detentos foram cometidas no estádio. Além disso, pessoas encapuzadas caminhavam entre os prisioneiros delatando os militantes de partidos de esquerda, que foram perseguidos pela ditadura. Alguns deles eram baleados na hora e outros eram levados para lugares desconhecidos e executados.<ref>{{Citar web|url=http://www.memoriaviva.com/Centros/00Metropolitana/estadio_nacional.htm|titulo=Estadio Nacional <!--Generado por Muro Bot. Puedes ayudar a rellenar esta plantilla-->}}</ref>

== A partida Chile-União Soviética ==
Durante as eliminatórias da [[Copa do Mundo FIFA de 1974|Copa do Mundo de Futebol de 1974]], haveria no [[Estádio Nacional de Chile|Estádio Nacional]] uma partida entre o Chile e a [[União Soviética]], no dia 23 de novembro de 1973. A equipe chilena havia empatado em um jogo na cidade de [[Moscou]] e haveria uma segunda partida em Santiago. A [[Federação Internacional de Futebol|FIFA]] criou uma comissão para inspecionar o [[Estádio Nacional de Chile|Estádio Nacional]], que havia sido preparado para a ocasião, mas ainda contava com cerca de 7.000 detentos. Segundo o testemunho de Gregorio Mena Barrales, um político preso naquele estádio, a comissão "visitou o campo, caminhou pela quadra, olhou com olhos distantes para os prisioneiros e deu seu parecer: no estádio é possível jogar".<ref name=":3" /> Enquanto a comissão da FIFA examinava o campo , os detidos estavam escondidos dentro da estrutura. Antes da partida, os detidos foram transferidos para um local de detenção no [[deserto de Atacama]].<ref name=":0">{{Citar web|url=https://medium.com/off-the-field/the-soccer-match-that-should-have-never-been-played-8679e8d91191|titulo=The Soccer Match That Should Have Never Been Played|data=2014-04-16|acessodata=2018-12-26|obra=Medium|ultimo=Dev|primeiro=Ravi}}</ref>

No entanto, os soviéticos nunca viajaram, alegando questões políticas e de segurança,<ref name=":1">{{Citar web|url=https://www.marca.com/2013/11/21/futbol/futbol_internacional/chile/1385026960.html|titulo=El partido fantasma entre Chile y la URSS|data=21/11/2013|acessodata=2018-12-26|obra=|publicado=MARCA|ultimo=Soto|primeiro=Óscar|lingua=es}}</ref> argumentando que o Estádio Nacional era um centro de detenção ilegal, onde mais de 7.000 presos políticos estavam detidos e onde muitos dissidentes foram torturados após o golpe de Estado contra [[Salvador Allende]]. A decisão da URSS foi apoiada por vários de seus [[Bloco do Leste|países aliados]], especialmente pela [[Alemanha Oriental]], que já estava classificada e ameaçou boicotar o evento da Copa do Mundo.<ref name=":2">{{Citar web|url=https://curiosidadesdelfutbol.wordpress.com/2012/05/07/chile-urss-1973-el-partido-fantasma-57-2/|titulo=Chile – URSS (1973) : el partido fantasma.|data=2012-05-07|acessodata=2018-12-26|obra=Curiosidades del fútbol|lingua=es-ES}}</ref> Os soviéticos enviaram uma carta à FIFA explicando que "por considerações morais, os soviéticos não podem neste momento jogar no estádio de Santiago, salpicados com o sangue dos patriotas chilenos".<ref name=":3">{{Citar web|url=http://www.miguelgarciavega.com/chile-urss-1973-la-cara-negra-del-futbol/|titulo=Chile-URSS en 1973, la cara más negra del fútbol|data=2015-05-17|acessodata=2018-12-26|obra=ebi - blog insostenible - los márgenes de la historia|publicado=|ultimo=García|primeiro=Miguel|lingua=es-ES}}</ref><ref>{{Citar web|url=http://www.whoateallthepies.tv/videos/168659/retro-football-chile-qualify-for-74-world-cup-by-beating-ussr-with-a-single-shot-in-sinister-circumstances-video.html|titulo=Retro Football: Chile Qualify For '74 World Cup By Beating USSR With A Single Shot In Sinister Circumstances (Video)|acessodata=2018-12-26|obra=Who Ate all the Pies|lingua=en-US}}</ref>

O Chile exigiu uma indenização de US$ 300 mil caso os soviéticos não comparecessem, alegando que não poderiam colocar os ingressos à venda e o custo de preparar o jogo.<ref name=":2" /> A FIFA declarou a partida como uma vitória por 2 a 0 para o Chile, por [[Walkover|W.O]].<ref>{{Citar web|url=https://www.pagina12.com.ar/diario/suplementos/libero/9-1146-2003-11-26.html|titulo=El día que Chile le ganó a Nadie|data=24/11/2003|acessodata=2018-12-26|obra=|publicado=Pagina 12|ultimo=Bermudez|primeiro=Juan Pablo|lingua=es}}</ref>  No entanto, a [[Federação Internacional de Futebol|FIFA]] providenciou que a partida fosse realizada de qualquer maneira. A partida contou com a presença de 15.000 pessoas<ref name=":1" /> O jogo durou 30 segundos, no qual a equipe chilena a marou um gol com o chute inicial.<ref name=":3" /> Quando chegaram na área, conforme haviam combinado, o capitão, [[Francisco Valdés|Francisco "Chamaco" Valdés,]] chutou a bola em direção a um gol vazio.<ref name=":1" />

Alguns anos mais tarde, alguns membros da equipe soviética declararam que pensavam que seu governo não queria perder para um país com uma ideologia política diferente e que, em vez disso, conquistaram uma vitória moral aos olhos do mundo.<ref name=":0" />

== Atualmente ==
[[Ficheiro:Escotilla_n8_Estadio_Nacional_de_Chile_(11).jpg|esquerda|miniaturadaimagem|200x200px|Entrada nº 8 com cartazes alusivos aos direitos humanos]]
Após a redemocratização do país, o governo de [[Patricio Aylwin]] fez um ato de reconciliação em repúdio às atrocidades cometidas pelo Estado chileno no local. Na ocasião, o presidente solenemente pediu perdão às vítimas.<ref>{{Citar web|url=https://www.cnnchile.com/pais/el-recordado-discurso-de-patricio-aylwin-en-el-estadio-nacional_20160419/|titulo=El recordado discurso de Patricio Aylwin en el Estadio Nacional|data=19/04/2016|acessodata=2018-12-26|obra=|publicado=CNN Chile|ultimo=|primeiro=|lingua=es}}</ref>

Atualmente no estádio há uma seção fechada de assentos nas arquibancadas, que é mantida como memorial dessa época. Além disso, a Entrada nº 8 é um local de procissão.

Anualmente, em 11 de setembro, data do [[golpe militar de 1973]], grupos e organizações de direitos humanos costumam prestar homenagens nos arredores do estádio. Na arquibancada, jogadores também colocam plantas como homenagem.

== Na arte ==
{{Sem fontes|data=dezembro de 2018}}
Este lugar de detenção tem inspirado numerosas obras de teatro e de literatura.

O executado mais famoso do Estádio Nacional foi o estadounidense [[Charles Horman]]. Fizeram livros e ao menos dois filmes sobre sua história. A vida e o trabalho do jornalista inspiraram o exitoso livro ''The Execution of Charles Horman'', publicado por [[Thomas Hauser]] em [[1978]], e o filme [[Missing - O Desaparecido]], de [[Constantin Costa-Gavras|Costa Gavras.]] Ambas as obras também expõem o encobrimento e manipulação dos militares e funcionários da embaixada dos EUA envolvidos em sua prisão e assassinato e no desaparecimento de outro americano, Frank Terrugi, segundo depoimentos de amigos e parentes. O [[Congresso dos Estados Unidos]] e seus inúmeros amigos contribuíram com outros antecedentes sobre sua curta mas brilhante carreira.

Também foi produzida a obra teatral  ''Escotilla N° 8, ''que recorda essa época escura.

Um personagem que permaneceu no imaginário coletivo foi um homem encapuzado que foi conduzido pelos militares às fileiras dos detentos e isso apontava para os líderes e personagens politicamente perigosos para o novo regime. Foi discutido se foi uma ou várias pessoas que usaram essa máscara para revelar seus colegas de trabalho

{{Referências}}

== Ver também ==

* [[Ditadura militar no Chile (1973–1990)]]
* [[Violações dos direitos humanos pela ditadura chilena]]
* [[Campo de concentração]]

== Ligações externas ==

* [http://radio.uchile.cl/2016/09/10/terrorismo-de-estadio-el-archivo-sobre-las-torturas-del-estadio-nacional/ Terrorismo de Estádio]

[[Categoria:Campos de concentração]]
[[Categoria:Monumentos Históricos da Região Metropolitana de Santiago]]
[[Categoria:Ditadura militar no Chile (1973-1990)]]


text:
# Nipponaphera quasilla
Nipponaphera quasilla is een slakkensoort uit de familie van de Cancellariidae. De wetenschappelijke naam van de soort is voor het eerst geldig gepubliceerd in 1987 door Petit.

wikiname: nlwiki

title: Nipponaphera quasilla

in_language: nl

wikitext:
{{Taxobox
| titelweergave = cursief
| naam = ''Nipponaphera quasilla''
| afbeelding =
| rijk = [[Dieren (biologie)|Animalia]] (Dieren)
| stam = [[Weekdieren|Mollusca]] ([[Weekdieren]])
| klasse = [[Slakken|Gastropoda]] (Slakken)
| clade1 = [[Neogastropoda]]
| familie = [[Cancellariidae]]
| geslacht = ''[[Nipponaphera]]''
| w-naam = ''Nipponaphera quasilla''
| auteur = Petit
| datum = 1987
| haakjes = ja
| commons =
| species =
| worms = 513941
}}
'''''Nipponaphera quasilla''''' is een [[slakken|slakkensoort]] uit de familie van de [[Cancellariidae]].<ref>Bouchet, P. (2012). Nipponaphera quasilla. Geraadpleegd via:  World Register of Marine Species op http://www.marinespecies.org/aphia.php?p=taxdetails&id=513941</ref> De wetenschappelijke naam van de soort is voor het eerst geldig gepubliceerd in 1987 door Petit.

{{Appendix}}
{{beginnetje|biologie|2013|03|09}}

[[Categorie:Cancellariidae]]

title: Nipponaphera quasilla

Rijk: Animalia (Dieren)

Stam: Mollusca (Weekdieren)

Klasse: Gastropoda (Slakken)

Clade: Neogastropoda

Familie: Cancellariidae

Geslacht: Nipponaphera

title: Soort

Portaal: Biologie


text:
# Hajduki Nyskie
Hajduki Nyskie (deutsch: Heidau) ist ein Ort in der Stadt- und Landgemeinde Nysa (Neisse) im Powiat Nyski der Woiwodschaft Opole (Oppeln) in Polen.

## Geographie
Hajduki Nyskie liegt etwa fünf Kilometer südlich von Nysa und etwa 61 Kilometer südwestlich von Opole in der Schlesischen Tiefebene an der Straße nach Stary Las (Altewalde). Durch den Ort fließt die Kamienica (Kamitz). Westlich des Dorfes verläuft die Bahnstrecke Katowice–Legnica.
Nachbarorte von Hajduki Nyskie sind im Norden Nysa (Neisse), im Nordosten Niwnica (Neunz), im Südosten Kępnica (Deutsch Kamitz), im Südwesten Przełęk (Preiland) und im Westen Podkamień (Steinhübel).

## Geschichte
„Villa Heyda“ wurde erstmals im Jahre 1263 urkundlich erwähnt. Nach dem Breslauer Zehntregister Liber fundationis episcopatus Vratislaviensis besaß es 47 Hufen, von denen zwei der Kirche und neun dem Schulzen gehörten. Der Name Heidau deutet auf eine Gründung durch deutsche Siedler hin. 1369 wird der Ort als Heida erwähnt. Für Heidau lässt sich frühzeitig eine Schule nachweisen; für 1570 wird ein Kirchschreiber erwähnt, der zweifellos im Ort Schule hielt. Wegen der Nähe zu Neisse hatte Heidau öfter unter marodierendem Kriegsvolk zu leiden. Im Dreißigjährigen Krieg waren die Schweden mehr als einmal hier, zuletzt im Dezember 1649, also noch nach dem Friedensschluss von 1648.
Nach dem Ersten Schlesischen Krieg 1742 fiel Heidau mit dem größten Teil Schlesiens an Preußen. Nach der Neuorganisation der Provinz Schlesien gehörte die Landgemeinde Heidau ab 1816 zum Landkreis Neisse. Das zweistöckige Schulhaus wurde 1840 errichtet. 1845 bestanden im Dorf eine katholische Kirche, eine katholische Schule und 140 weitere Häuser. Im gleichen Jahr lebten in Heidau 760 Menschen, davon zwei evangelisch. 1865 zählte der Ort eine Erbscholtisei, 25 Bauernhöfe, 34 Gärtner- und 52 Häuslerstellen. 1874 wurde der Amtsbezirk Deutsch Kamitz gegründet, dem die Landgemeinden Deutsch Kamitz und Heidau sowie der Gutsbezirk Deutsch Kamitz eingegliedert wurden. 1885 zählte Heidau 800 Einwohner.
Im Jahr 1925 besuchten 105 Kinder die dreiklassige Schule. 1933 lebten in Heidau 804 Einwohner. Im Ort gab es einen Bäcker, eine Baumschule, zwei Dachdecker, zwei Fleischer, einen Friseur, einen Gartenbaubetrieb, zwei Gasthöfe, drei Gemischtwarenläden, drei Imkereien, einen Maler, eine Mühle, zwei Schmiede, zwei Schneider, drei Schuhmacher, einen Stellmacher, drei Tischler, zwei Viehhandlungen, eine Spar- und Darlehenskasse und eine Elektrizitäts-Genossenschaft. 1939 lebten 770 Einwohner im Ort. Bis 1945 befand sich der Ort im Landkreis Neisse.
Als Folge des Zweiten Weltkriegs fiel Heidau 1945 mit dem größten Teil Schlesiens an Polen. Nachfolgend wurde es in Hajduki Nyskie umbenannt. Die ortsansässige deutsche Bevölkerung wurde – soweit sie nicht vorher geflohen war – vertrieben. Die neu angesiedelten Bewohner waren teilweise Zwangsumgesiedelte aus Ostpolen, das an die Sowjetunion gefallen war.
Am 15. Juli 2010 verlief im Rahmen der in Prudnik organisierten 6. Europäischen Radtourismuswoche, an der Radfahrer aus ganz Europa teilnahmen, die Route Auf den Spuren der seligen Maria Luiza Merkert durch Hajduki Nyskie.

## Sehenswürdigkeiten
- Die römisch-katholische St.-Georg-Kirche (Kościół św. Jerzego) ist eine frühgotische Saalkirche aus der zweiten Hälfte des 13. Jahrhunderts. 1502 wurde berichtet, die Kirche sei eine Filiale von Hermannstein; das blieb sie bis ins 20. Jahrhundert. Die Kirche besitzt ein dreijochiges Langhaus und einen Chor auf einem quadratischen Grundriss. Der Glockenturm auf quadratischen Grundriss ist mit einem Zinnenkranz ausgestattet. Die Sakristei wurde in der ersten Hälfte des 19. Jahrhunderts angebaut. 1883 und 1939 erfolgten Renovierungen an der Kirche. Im Inneren befinden sich Wandmalereien aus dem 15. und frühen 16. Jahrhundert. Der Hauptaltar mit einem Gemälde des hl. Georg wurde 1800 im Stil des Rokoko errichtet. Die Kanzel entstand in der Wende vom 18. zum 19. Jahrhundert.[8] 1964 wurde die Kirche unter Denkmalschutz gestellt.[9]
- Wegekapelle aus Backstein mit Marienfigur
- Steinernes Wegekreuz
- Hölzernes Wegekreuz

## Bevölkerungsentwicklung
1784:  598 Einwohner, 87 Stellen
1845:  760 Einwohner, 140 Häuser
1895:  846 Einwohner, 131 Häuser, 189 Haushalte
1939:  769 Einwohner, 205 Haushalte
2007:  685 Einwohner
2011:  707

## Vereine
- Fußballverein LZS Hajduki Nyskie

## Persönlichkeiten
- Otto Kretschmer (1912–1998), deutscher Marineoffizier, erfolgreichster U-Boot-Kommandant im Zweiten Weltkrieg, geboren in Heidau

wikiname: dewiki

title: Hajduki Nyskie

in_language: de

wikitext:
{{Weiterleitungshinweis|Heidau|Zum Dorf in Niederschlesien siehe [[Gać (Oława)]].}}
{{Dieser Artikel|behandelt den Ort Heidau in Polen; zum Schriftsteller siehe [[Karl Heidau]].}}
{{Infobox Ort in Polen
| Ort = Hajduki Nyskie<br />''Heidau''
| Wappen = kein
| Woiwodschaft = Opole
| Powiat = Nysa
| PowiatLink = Nyski
| Gemeinde = Nysa
| GemeindeLink = Gmina Nysa
| Breitengrad    = 50
| Breitenminute  = 26
| Breitensekunde =
| Längengrad     = 17
| Längenminute   = 18
| Längensekunde  =
| OrtEinwohner  = 695
| OrtEinwDatum  = 31. Dez. 2018<ref>[http://bip.nysa.pl/index.php?c=301 Liczba mieszkańców w Gminie Nysa] (polnisch), 31. Dez. 2018, abgerufen am 11. Nov. 2019</ref>
| OrtFläche     =
| Höhe = 220–240
| Postleitzahl = 48-303
| Telefonvorwahl = 77
| KFZ-Kennzeichen = ONY
| Straße1 =
| Straße2 =
| Flughafen1 = [[Flughafen Breslau|Breslau]]
}}

'''Hajduki Nyskie''' (deutsch: ''Heidau'') ist ein Ort in der [[Gmina Nysa|Stadt- und Landgemeinde Nysa]] (''Neisse'') im [[Powiat Nyski]] der [[Woiwodschaft Opole]] (''Oppeln'') in Polen.

== Geographie ==
Hajduki Nyskie liegt etwa fünf Kilometer südlich von [[Nysa]] und etwa 61 Kilometer südwestlich von [[Opole]] in der [[Nizina Śląska|Schlesischen Tiefebene]] an der Straße nach [[Stary Las (Głuchołazy)|Stary Las]] (''Altewalde''). Durch den Ort fließt die ''Kamienica'' (''Kamitz''). Westlich des Dorfes verläuft die [[Bahnstrecke Katowice–Legnica]].

Nachbarorte von Hajduki Nyskie sind im Norden [[Nysa]] (''Neisse''), im Nordosten [[Niwnica]] (''Neunz''), im Südosten [[Kępnica]] (''Deutsch Kamitz''), im Südwesten [[Przełęk]] (''Preiland'') und im Westen [[Podkamień (Nysa)|Podkamień]] (''Steinhübel'').

== Geschichte ==
[[Datei:Hajduki Nyskie church.jpg|mini|hochkant|St.-Georg-Kirche]]
[[Datei:Hajduki Nyskie church, interior.jpg|mini|Innenraum der St.-Georg-Kirche]]
„Villa Heyda“ wurde erstmals im Jahre 1263 urkundlich erwähnt. Nach dem [[Bistum Breslau|Breslauer]] [[Zehnt]]register [[Liber fundationis episcopatus Vratislaviensis]] besaß es 47 [[Hufe]]n, von denen zwei der Kirche und neun dem Schulzen gehörten. Der Name Heidau deutet auf eine Gründung durch deutsche Siedler hin. 1369 wird der Ort als ''Heida'' erwähnt.<ref name="Knie" /> Für Heidau lässt sich frühzeitig eine Schule nachweisen; für 1570 wird ein Kirchschreiber erwähnt, der zweifellos im Ort Schule hielt. Wegen der Nähe zu Neisse hatte Heidau öfter unter marodierendem Kriegsvolk zu leiden. Im [[Dreißigjähriger Krieg|Dreißigjährigen Krieg]] waren die Schweden mehr als einmal hier, zuletzt im Dezember 1649, also noch nach dem [[Westfälischer Friede|Friedensschluss von 1648]].

Nach dem [[Erster Schlesischer Krieg|Ersten Schlesischen Krieg]] 1742 fiel Heidau mit dem größten Teil Schlesiens an [[Preußen]]. Nach der Neuorganisation der [[Provinz Schlesien]] gehörte die [[Landgemeinde (Preußen)|Landgemeinde]] Heidau ab 1816 zum [[Landkreis Neisse]]. Das zweistöckige Schulhaus wurde 1840 errichtet. 1845 bestanden im Dorf eine katholische Kirche, eine katholische Schule und 140 weitere Häuser. Im gleichen Jahr lebten in Heidau 760 Menschen, davon zwei evangelisch.<ref name="Knie">[[Johann Georg Knie]]: ''Alphabetisch-statistisch-topographische Uebersicht der Dörfer, Flecken, Städte und andern Orte der Königl. Preuss. Provinz Schlesien.'' Breslau 1845, S. 212.</ref> 1865 zählte der Ort eine Erbscholtisei, 25 Bauernhöfe, 34 [[Gärtner#Der Gärtner als Kleinbauer|Gärtner-]] und 52 [[Häusler]]stellen.<ref name="Triest">Vgl. [[Felix Triest]]: [http://books.google.de/books?id=FKUCAAAAcAAJ&client=firefox-a ''Topographisches Handbuch von Oberschlesien.''] Breslau 1865, S. 1156.</ref> 1874 wurde der [[Amtsbezirk (Preußen)|Amtsbezirk]] ''Deutsch Kamitz'' gegründet, dem die [[Landgemeinde (Preußen)|Landgemeinden]] Deutsch Kamitz und Heidau sowie der [[Gutsbezirk]] Deutsch Kamitz eingegliedert wurden.<ref name="Territorial">[http://territorial.de/obschles/neisse/hermanns.htm Territorial Amtsbezirk Deutsch Kamitz/Hermannstein O.S.]</ref> 1885 zählte Heidau 800 Einwohner.<ref>[https://agoff.de/?p=78569 AGOFF Kreis Neisse]</ref>

Im Jahr 1925 besuchten 105 Kinder die dreiklassige Schule. 1933 lebten in Heidau 804 Einwohner.<ref name="Vwg" /> Im Ort gab es einen Bäcker, eine Baumschule, zwei Dachdecker, zwei Fleischer, einen Friseur, einen Gartenbaubetrieb, zwei Gasthöfe, drei Gemischtwarenläden, drei Imkereien, einen Maler, eine Mühle, zwei Schmiede, zwei Schneider, drei Schuhmacher, einen Stellmacher, drei Tischler, zwei Viehhandlungen, eine Spar- und Darlehenskasse und eine Elektrizitäts-Genossenschaft.<ref>Franz-Christian Jarczyk: ''Die Dörfer des Kreises Neisse''. Hildesheim: Selbstverlag des Neisser Kultur- und Heimatbundes. 1982. S. 114.</ref> 1939 lebten 770 Einwohner im Ort. Bis 1945 befand sich der Ort im [[Landkreis Neisse]].<ref name="Vwg">{{Verwaltungsgeschichte.de|pfad=neisse.html|name=Kreis Neisse (poln. Nysa)}}</ref>

Als Folge des [[Zweiter Weltkrieg|Zweiten Weltkriegs]] fiel Heidau 1945 mit dem größten Teil [[Schlesien]]s an Polen. Nachfolgend wurde es in ''Hajduki Nyskie'' umbenannt. Die ortsansässige deutsche Bevölkerung wurde – soweit sie nicht vorher geflohen war – [[Flucht und Vertreibung Deutscher aus Mittel- und Osteuropa 1945–1950|vertrieben]]. Die neu angesiedelten Bewohner waren teilweise [[Zwangsumsiedlung von Polen aus den ehemaligen polnischen Ostgebieten 1944–1946|Zwangsumgesiedelte aus Ostpolen]], das an die Sowjetunion gefallen war.

Am 15. Juli 2010 verlief im Rahmen der in [[Prudnik]] organisierten 6. Europäischen Radtourismuswoche, an der Radfahrer aus ganz Europa teilnahmen, die Route ''Auf den Spuren der [[Maria Merkert|seligen Maria Luiza Merkert]]'' durch Hajduki Nyskie.

== Sehenswürdigkeiten ==
* Die römisch-katholische ''St.-Georg-Kirche'' (''Kościół św. Jerzego'') ist eine frühgotische Saalkirche aus der zweiten Hälfte des 13. Jahrhunderts. 1502 wurde berichtet, die Kirche sei eine Filiale von Hermannstein; das blieb sie bis ins 20. Jahrhundert. Die Kirche besitzt ein dreijochiges Langhaus und einen [[Chor (Architektur)|Chor]] auf einem quadratischen Grundriss. Der Glockenturm auf quadratischen Grundriss ist mit einem [[Zinnenkranz]] ausgestattet. Die Sakristei wurde in der ersten Hälfte des 19. Jahrhunderts angebaut. 1883 und 1939 erfolgten Renovierungen an der Kirche. Im Inneren befinden sich Wandmalereien aus dem 15. und frühen 16. Jahrhundert. Der Hauptaltar mit einem Gemälde des hl. Georg wurde 1800 im Stil des [[Rokoko]] errichtet. Die Kanzel entstand in der Wende vom 18. zum 19. Jahrhundert.<ref>''[[Dehio]]-Handbuch der Kunstdenkmäler in Polen. Schlesien.'' Deutscher Kunstverlag, München u. a. 2005, ISBN 3-422-03109-X, S. 355.</ref> 1964 wurde die Kirche unter Denkmalschutz gestellt.<ref name="Denkmal">[https://www.nid.pl/pl/Informacje_ogolne/Zabytki_w_Polsce/rejestr-zabytkow/zestawienia-zabytkow-nieruchomych/stan%20na%2031.12.2017%20KOREKTA/OPO-rej.pdf Denkmalregister der Woiwodschaft Oppeln] (polnisch; PDF; 913 kB)</ref>
* Wegekapelle aus Backstein mit Marienfigur
* Steinernes Wegekreuz
* Hölzernes Wegekreuz

== Bevölkerungsentwicklung ==
1784:  598 Einwohner, 87 Stellen

1845:  760 Einwohner, 140 Häuser

1895:  846 Einwohner, 131 Häuser, 189 Haushalte

1939:  769 Einwohner, 205 Haushalte

2007:  685 Einwohner<ref>http://www.bip.nysa.tensoft.pl/index.php?gid=64b79bdbb3fb203d96cac4686fb26f78&pos=7_999#menuscroll  Website der Gemeinde Nysa vom 19. März 2011</ref>

2011:  707

== Vereine ==
* Fußballverein ''LZS Hajduki Nyskie''

== Persönlichkeiten ==
* [[Otto Kretschmer (Marineoffizier)|Otto Kretschmer]] (1912–1998), deutscher Marineoffizier, erfolgreichster U-Boot-Kommandant im Zweiten Weltkrieg, geboren in Heidau

== Weblinks ==
{{Commonscat|Hajduki Nyskie|Hajduki Nyskie}}

== Einzelnachweise ==
<references />

{{Navigationsleiste Orte in der Gemeinde Nysa}}

[[Kategorie:Ort der Woiwodschaft Opole]]
[[Kategorie:Geographie (Gmina Nysa)]]
[[Kategorie:Ersterwähnung 1263]]

title: Hajduki Nyskie · Heidau

| \| Hajduki Nyskie Heidau \| | | Hajduki Nyskie Heidau |

title: Basisdaten

Staat: Polen

Woiwodschaft: Opole

Powiat: Nysa

Gmina: Nysa

Kfz-Kennzeichen: ONY

title: Wirtschaft und Verkehr

Nächster int. Flughafen: Breslau


text:
# Okręg Bergerac
Okręg Bergerac (fr. Arrondissement de Bergerac) – okręg w południowo-zachodniej Francji. Populacja wynosi 109 tysięcy.

## Podział administracyjny
W skład okręgu wchodzą następujące kantony:
- Beaumont-du-Périgord,
- Bergerac-1,
- Bergerac-2,
- Eymet,
- Issigeac,
- La Force,
- Lalinde,
- Buisson-de-Cadouin,
- Monpazier,
- Sainte-Alvère,
- Sigoulès,
- Vélines,
- Villamblard
- Villefranche-de-Lonchat.

wikiname: plwiki

title: Okręg Bergerac

in_language: pl

wikitext:
{{Jednostka administracyjna infobox
 |nazwa                           = Bergerac
 |nazwa oryginalna                = Arrondissement de Bergerac
 |dopełniacz nazwy                =
 |jednostka                       = Okręg
 |zdjęcie                         =
 |opis zdjęcia                    =
 |alt zdjęcia                     =
 |herb                            =
 |flaga                           =
 |hymn                            =
 |dewiza                          =
 |państwo                         = Nowa Akwitania
 |1. jednostka administracyjna    =
 |2. jednostka administracyjna    = [[Dordogne (departament)|Dordogne]]
 |siedziba                        = [[Bergerac]]
 |ISO 3166-2                      =
 |powierzchnia                    = 2182 km²
 |rok                             = 2008
 |liczba ludności                 = 109 466
 |gęstość zaludnienia             =
 |numer kierunkowy                =
 |kod pocztowy                    =
 |tablice rejestracyjne           =
 |adres urzędu                    =
 |plan                            =
 |mapa                            = Département de la Dordogne - Arrondissement de Bergerac.PNG
 |nazwa mapy                      =
 |współrzędne                     =
 |commons                         =
 |www                             =
}}
'''Okręg Bergerac''' ({{W języku|fr|Arrondissement de Bergerac}}) – [[arrondissement|okręg]] w południowo-zachodniej [[Francja|Francji]]. Populacja wynosi 109 tysięcy.

== Podział administracyjny ==
W skład okręgu wchodzą następujące kantony:
* [[Kanton Beaumont-du-Périgord|Beaumont-du-Périgord]],
* [[Kanton Bergerac-1|Bergerac-1]],
* [[Kanton Bergerac-2|Bergerac-2]],
* [[Kanton Eymet|Eymet]],
* [[Kanton Issigeac|Issigeac]],
* [[Kanton La Force|La Force]],
* [[Kanton Lalinde|Lalinde]],
* [[Kanton Buisson-de-Cadouin|Buisson-de-Cadouin]],
* [[Kanton Monpazier|Monpazier]],
* [[Kanton Sainte-Alvère|Sainte-Alvère]],
* [[Kanton Sigoulès|Sigoulès]],
* [[Kanton Vélines|Vélines]],
* [[Kanton Villamblard|Villamblard]]
* [[Kanton Villefranche-de-Lonchat|Villefranche-de-Lonchat]].

{{Nowa Akwitania}}
{{Okręg Bergerac}}

[[Kategoria:Bergerac]]
[[Kategoria:Okręgi Francji|Bergerac]]

title: BergeracArrondissement de Bergerac

Państwo: Francja

Region: Nowa Akwitania

Departament: Dordogne

Siedziba: Bergerac


text:
# Metadasylobus echinifrons
Metadasylobus echinifrons is een hooiwagen uit de familie echte hooiwagens (Phalangiidae).

title: Metadasylobus echinifrons

wikitext:
{{Taxobox
| type = dier
| naam = ''Metadasylobus echinifrons''
| titelweergave = cursief
| afbeelding =
| afbeeldingtekst =
| rijk = [[Dieren (biologie)|Animalia]] (Dieren)
| stam = [[Geleedpotigen|Arthropoda]] (Geleedpotigen)
| klasse = [[Spinachtigen|Arachnida]] (Spinachtigen)
| orde = [[Hooiwagens|Opiliones]] (Hooiwagens)
| familie = [[Echte hooiwagens|Phalangiidae]] (Echte hooiwagens)
| onderfamilie = [[Phalangiinae]]
| geslacht = ''[[Metadasylobus]]''
| w-naam = ''Metadasylobus echinifrons''
| auteur = Simon
| datum = 1879
| haakjes = ja
| commons =
| species =
}}
'''''Metadasylobus echinifrons''''' is een [[hooiwagens|hooiwagen]] uit de familie [[echte hooiwagens]] (Phalangiidae).<ref>{{Aut|Hallan J.}} (2005) [http://insects.tamu.edu/research/collection/hallan/Acari/Family/Phalangiidae.txt Phalangiidae] in [http://insects.tamu.edu/research/collection/hallan/Acari/Family/Opiliones1.htm SYNOPSIS OF THE DESCRIBED OPILIONES OF THE WORLD]</ref>

{{Appendix}}
{{Beginnetje|biologie|2012|07|13}}

[[Categorie:Echte hooiwagens]]

title: Metadasylobus echinifrons

Stam: Arthropoda (Geleedpotigen)

Klasse: Arachnida (Spinachtigen)

Orde: Opiliones (Hooiwagens)

Familie: Phalangiidae (Echte hooiwagens)

Onderfamilie: Phalangiinae

Geslacht: Metadasylobus

title: Soort


text:
# Шафер, Игорь Борисович
Игорь Борисович Шафер (6 сентября 1954 год, Кронштадт, Россия) — один из первых промоутеров СССР, кандидат педагогических наук, тренер и менеджер по профессиональному боксу, старший тренер женской сборной Санкт-Петербурга по боксу. Подготовивший несколько российских чемпионов мира и Европы, среди которых Роман Кармазин, Дмитрий Кириллов, Максим Нестеренко, Александр Зайцев и другие боксеры.

## Биография
Игорь Шафер увлекся боксом довольно поздно, в 10-м классе, но, будучи уже студентом института Лесгафта, дошёл до кандидата в мастера спорта. Продвинуться дальше помешала травма руки. Работал тренером в кронштадтской спортшколе, затем в городской спортшколе. В числе его воспитанников — Андрей Рудеев, выполнивший норму мастера спорта в 15 лет. В начале 90-х, когда началось продвижение профессионального бокса в стране, занялся организацией боксерских шоу, одно из первых провел в родном Кронштадте вместе с Кириллом Набутовым и его «Адамовым яблоком».
В 1990-м тренер Игорь Шафер организовал боксерский клуб «Петербургская перчатка». Клуб базировался в знаменитом зале бокса ленинградского «Динамо». Шафер отсматривал любителей и предлагал тем, кто ему понравился, перейти в профессионалы. Также в этом году Шафер организовал первое в Кронштадте боксерское шоу с участием профессиональных боксеров.
В 2015-м открыл школу бокса «Невская перчатка».

## Тренерская и промоутерская деятельность
Свое первое профессиональное боксерское шоу он организовал в своем родном городе Кронштадте в ноябре 1990 года. Шафер был промоутером первого чемпиона СССР по боксу Сергея Степанова, под его руководством Роман Кармазин, Александр Ягупов, Максим Нестеренко, Виктор Оганов, Дмитрий Кириллов, Алексей Ильин, Денис Бахтов, Михаил Криволапов, Александр Зайцев, Иван Кирпа, Георгий Канделаки, Артур Шехмурзов, Юрий Раманов, Юрий Царенко, Асланбек Кодзоев и другие боксеры.
Подготовил:
Олимпийский бокс: 1 мастер спорта СССР, 2 мастера спорта России, 3 члена женской сборной России по боксу
Профессиональный бокс: 1 Чемпион СССР, 2 Чемпиона России, 2 Чемпиона СНГ, 3 Чемпиона Мира WBC среди молодёжи, 1 Чемпион Балтийских стран WBC, 9 Интерконтинентальных и Интернациональных Чемпиона WBC, WBA, IBF, WBO, 3 претендента на Титул Чемпиона Мира WBC, 1 претендент на Титул Чемпиона Мира WBO, 4 Чемпиона Европы.

wikiname: ruwiki

title: Шафер, Игорь Борисович

in_language: ru

wikitext:
{{Персона
| имя = Игорь Борисович Шафер
| подданство =
| сайт = <!-- Официальный сайт. Не добавляйте сюда сайты фан-клубов и т. п. -->
| награды и премии =
| дети =
| супруга =
| супруг =
| мать =
| отец =
| гражданство = Россия
| оригинал имени =
| место рождения = {{МР|Кронштадт}}, [[Санкт-Петербург|Ленинград]], [[СССР]]
| дата рождения = 6.09.1954
| род деятельности =
| имя при рождении =
| описание изображения =
| ширина = <!-- например, 200px -->
| изображение = Shaferib.jpg
}}
'''Игорь Борисович Шафер''' (6 сентября 1954 год, Кронштадт, Россия) — один из первых промоутеров СССР, кандидат педагогических наук, тренер и менеджер по профессиональному боксу, старший тренер женской сборной Санкт-Петербурга по боксу. Подготовивший несколько российских чемпионов мира и Европы, среди которых Роман Кармазин, Дмитрий Кириллов, Максим Нестеренко, Александр Зайцев и другие боксеры.

== Биография ==
Игорь Шафер увлекся боксом довольно поздно, в 10-м классе, но, будучи уже студентом института Лесгафта, дошёл до кандидата в мастера спорта. Продвинуться дальше помешала травма руки. Работал тренером в кронштадтской спортшколе, затем в городской спортшколе. В числе его воспитанников — Андрей Рудеев, выполнивший норму мастера спорта в 15 лет. В начале 90-х, когда началось продвижение профессионального бокса в стране, занялся организацией боксерских шоу, одно из первых провел в родном Кронштадте вместе с Кириллом Набутовым и его «Адамовым яблоком»<ref>{{Cite web|url=https://sportnumberone.ru/vospominaniya-kirilla-nabutova|title=Было время... Воспоминания Кирилла Набутова|website=sportnumberone.ru|access-date=2022-01-05|archive-date=2022-01-05|archive-url=https://web.archive.org/web/20220105122354/https://sportnumberone.ru/vospominaniya-kirilla-nabutova|url-status=live}}</ref>.

В 1990-м тренер Игорь Шафер организовал боксерский клуб «Петербургская перчатка». Клуб базировался в знаменитом зале бокса ленинградского «Динамо». Шафер отсматривал любителей и предлагал тем, кто ему понравился, перейти в профессионалы. Также в этом году Шафер организовал первое в Кронштадте боксерское шоу с участием профессиональных боксеров<ref>{{Cite web|lang=ru|url=https://www.sport-express.ru/newspaper/2002-12-20/8_2/|title=Игорь ШАФЕР• БЫТЬ ЛЮБИТЕЛЕМ У НАС ПОКА ВЫГОДНЕЕ|website=sport-express.ru|access-date=2022-01-05|archive-date=2022-01-05|archive-url=https://web.archive.org/web/20220105122352/https://www.sport-express.ru/newspaper/2002-12-20/8_2/|url-status=live}}</ref>.

В 2015-м открыл школу бокса «Невская перчатка»<ref>{{Cite web|url=http://www.nevagloves.ru/company/trainers.php|title=Тренерский состав|website=www.nevagloves.ru|access-date=2022-01-05|archive-date=2022-01-05|archive-url=https://web.archive.org/web/20220105122354/http://www.nevagloves.ru/company/trainers.php|url-status=live}}</ref>.

== Тренерская и промоутерская деятельность ==
Свое первое профессиональное боксерское шоу он организовал в своем родном городе Кронштадте в ноябре 1990 года. Шафер был промоутером первого чемпиона СССР по боксу Сергея Степанова, под его руководством [[Кармазин, Роман Александрович|Роман Кармазин]], Александр Ягупов, Максим Нестеренко, [[Оганов, Виктор Семёнович|Виктор Оганов]], Дмитрий Кириллов, Алексей Ильин, [[Бахтов, Денис Владимирович|Денис Бахтов]], Михаил Криволапов, Александр Зайцев, Иван Кирпа, [[Канделаки, Георгий Тарашевич|Георгий Канделаки]], [[Шехмурзов, Артур Аликович|Артур Шехмурзов]], Юрий Раманов, Юрий Царенко, Асланбек Кодзоев и другие боксеры<ref>{{Cite web|url=http://superboxing.ru/publ/4-1-0-81|title=Эксклюзивное интервью с промоутером Игорем Шафером - Бокс - Каталог статей - Школа Евгения Сорокина|website=superboxing.ru|access-date=2022-01-05|archive-date=2022-01-05|archive-url=https://web.archive.org/web/20220105122353/http://superboxing.ru/publ/4-1-0-81|url-status=live}}</ref>.

'''''Подготовил:'''''<ref>{{Cite web|url=https://boxrec.com/en/promoter/417124|title=BoxRec: Igor Shafer|website=boxrec.com|access-date=2022-01-05|archive-date=2022-01-05|archive-url=https://web.archive.org/web/20220105122351/https://boxrec.com/en/promoter/417124|url-status=live}}</ref>

'''Олимпийский бокс:''' 1 мастер спорта СССР, 2 мастера спорта России, 3 члена женской сборной России по боксу

'''Профессиональный бокс:''' 1 Чемпион СССР, 2 Чемпиона России, 2 Чемпиона СНГ, 3 Чемпиона Мира WBC среди молодёжи, 1 Чемпион Балтийских стран WBC, 9 Интерконтинентальных и Интернациональных Чемпиона WBC, WBA, IBF, WBO, 3 претендента на Титул Чемпиона Мира WBC, 1 претендент на Титул Чемпиона Мира WBO, 4 Чемпиона Европы.

== Примечания ==
{{примечания}}

[[Категория:Тренеры по боксу СССР]]
[[Категория:Спортивные промоутеры]]

title: Игорь Борисович Шафер

Дата рождения: 6 сентября 1954 (70 лет)

Место рождения: Кронштадт, Ленинград, СССР

Гражданство: Россия


text:
# Торсиограф
Торсиограф (от фр. torsion — скручивание, кручение и греч. γραφο(графо)—пишу) – прибор для измерения и записи крутильных колебаний валов.

## Устройство
- Механический торсиограф состоит из маховика, установленного так, что он может вращаться на валу, колебания которого измеряются, и соединён с ним пружиной кручения. Относительные повороты маховика записываются остриём пружинного рычага на ленте, которая находится в лентопротяжном механизме.
- Оптический для измерений используется оптический датчик и специальная отражательная лента.
- Электрический

title: Торсиограф

wikitext:
'''Торсиограф''' (от {{lang-fr|torsion}} — скручивание, кручение и {{lang-el|γραφο}}(графо)—пишу) – прибор для измерения и записи крутильных колебаний валов.

== Устройство ==
* '''Механический''' торсиограф состоит из [[маховик]]а, установленного так, что он может вращаться на валу, колебания которого измеряются, и соединён с ним [[пружина|пружиной]] кручения. Относительные повороты маховика записываются остриём пружинного рычага на ленте, которая находится в лентопротяжном механизме.
* '''Оптический''' для измерений используется оптический датчик и специальная отражательная лента.
* '''Электрический'''

== Литература ==
* Крайнев. А. Ф, Словарь-справочник по механизмам, Машиностроение, Москва, 1981.
* Тимошенко С.П, Теория колебаний в инженерном деле Пер.с англ. - М.;Л, Государственное научно-техническое издательство, 1931.
{{изолированная статья|дата=2009-03-16}}

[[Категория:Измерительные приборы]]


text:
# Нефернефруатон
Нефернефруато́н— египетский фараон-женщина из XVIII династии, соправительница Эхнатона на протяжении двух с лишним лет (1335—1333 годы до н. э.).
По мнению отдельных египтологов, умерла ещё до смерти Эхнатона, поэтому не правила самостоятельно.

## Происхождение
О происхождении Нефернефруатон достоверных сведений не сохранилось. Тронное имя было Анкхетхеперура, возлюбленная Ваенра (=супругом). Существует несколько версий о личности Нефернефруатон:
- ею могла быть вдовствующая царица Нефертити, которая также носила атоническое имя с 5 года правления Эхнатона Нефернефруатон-Нефертити. Эхнатон сделал её соправителем, в то время как Кийа стала его главной женой[3].
- вдовствующая царица Кийа[4].
- принцесса Меритатон, жена фараона Сменхкара могла занимать трон между правлениями отца и мужа. На ящике из гробницы Тутанхамона имена Эхнатон, Нефернефруатон и Меритатон стоят рядом, отчего двое последних не могут оказаться одним человеком[5].
- Нефернефруатон-ташерит (четвёртая дочь Эхнатона и Нефертити)[2]. Принцесса не была замужем, чтобы именоваться "возлюбленная супругом", и не имела возможности вступать в право наследования раньше старших сестёр[4].
- безымянная египетская царица из хеттских источников ("Деяния Суппилулиумы"), где она называется Дахамунцу[2].
- В 2019 году Профессор Валери Ажено из Университета Квебека (Монреаль) выдвинула гипотезу, что под именем Нефернефруатон скрываются сразу две сестры — Меритатон и Нефернефруатон-ташерит[6][7].

В 1974 году Джон Харрис обнаружил в начертании женское окончание, отчего андрогинность (даже по меркам Амарнского искусства) найденных скульптурных изображений фараона Нефернефруатон в гробнице Тутанхамона (KV62) стала понятна.
О Нефренефруатон известно лишь, что это женщина, и она царствовала в конце правления Эхнатона.
Возможно, Нефернефруатон могла оставаться регентшей при малолетнем Тутанхамоне.
Ранее Нефернефруатон отождествляли со Сменхкара, так как у них совпадали тронные имена (Анххеперура). Однако точный порядок и период их правления остаётся неизвестным, как и их родственные отношения с Эхнатоном.

title: Нефернефруатон

wikitext:
{{Имена фараона
|династия = [[XVIII династия]]
|период = [[Новое царство]]
|личное имя = <hiero>-i-t:n:N5-F35-F35-F35-F35-N36:wa-N5:n-</hiero>
|личное имя-пояснение = ''nfr nfr.u itn mr uˁ n rˁ''
 Нефер-неферу-Атон мери-уан-Ра
 ''«Прекрасна красота [[Атон]]а, любимого [[Ра]]»''
|личное имя2 = <hiero>-i-t:n:N5-F35-F35-F35-F35-G25-Aa1:.-N5*Z1:N36:n-</hiero>
|личное имя2-пояснение = ''nfr nfr.u itn mr 3ḫ n itn''
 Нефер-неферу-Атон мери-эхна
-Атон
 ''«Прекрасна красота [[Атон]]а, любимого [[Атон]]ом»''
|тронное имя = <hiero>N5-S34-L1-Z2</hiero>
|тронное имя-пояснение = ''ˁnḫ ḫpr.u rˁ''
 Ан-хеперу-Ра
 ''«Живое проявление [[Ра]]»''
|примечания=
|изображение1 =
|изображение2 =
|изображение2-ширина =
|изображение3 =
|изображение3-описание =
|Commons = Smenkhkare
}}
'''Нефернефруато́н'''— [[Древний Египет|египетский]] [[фараон]]-женщина из [[XVIII династия|XVIII династии]], соправительница [[Эхнатон]]а на протяжении двух с лишним лет (1335—1333 годы до н. э.).

По мнению отдельных [[Египтология|египтологов]], умерла ещё до смерти Эхнатона, поэтому не правила самостоятельно.

== Происхождение ==
[[Файл:Tutankhamun_tomb_photographs_3_167.jpg|мини|Инвентарный список [[Иератическое письмо|иератическим письмом]] на деревянном сундуке, где упоминаются [[Эхнатон]] и Нефернефруатон<ref>{{Книга|автор=Nicholas Reeves|заглавие=The Complete Tutankhamun|ссылка=https://archive.org/details/completetutankha0000reev|ответственный=|издание=|место=London|издательство=|год=1995|страницы=[https://archive.org/details/completetutankha0000reev/page/190 190]–191|страниц=|isbn=|isbn2=}}</ref>]]
О происхождении Нефернефруатон достоверных сведений не сохранилось. Тронное имя было ''Анкхетхеперура, возлюбленная Ваенра'' (=супругом)<ref name=":2">{{Книга|автор=Marianne Eaton-Krauss|заглавие=The Unknown Tutankhamun|ответственный=|издание=|место=|издательство=Bloomsbury Publishing|год=2015|страницы=13, 28|страниц=209|isbn=9781472575630|isbn2=}}</ref>. Существует несколько версий о личности Нефернефруатон:

* ею могла быть вдовствующая царица [[Нефертити]], которая также носила атоническое имя с 5 года правления Эхнатона ''Нефернефруатон-Нефертити.'' [[Эхнатон]] сделал её соправителем, в то время как [[Кийа]] стала его [[Великая царица (Древний Египет)|главной женой]]<ref>{{Книга|автор=J. Tyldesley|заглавие=Chronicle of the Queens of Egypt|ссылка=https://archive.org/details/chroniclequeense00tyld|ответственный=|издание=|место=|издательство=Thames & Hudson|год=2006|страницы=[https://archive.org/details/chroniclequeense00tyld/page/n135 136]—137|страниц=|isbn=|isbn2=}}</ref>.
* вдовствующая царица [[Кийа]]<ref name=":4">{{Книга|автор=Dorothea Arnold, James P. Allen, Metropolitan Museum of Art Staff, Metropolitan Museum of Art (New York N.Y.)|заглавие=The Royal Women of Amarna: Images of Beauty from Ancient Egypt|ссылка=https://books.google.ru/books?id=sGLFwVkljQMC&printsec=frontcover&hl=ru|ответственный=|издание=|место=|издательство=Metropolitan Museum of Art|год=1996|страницы=12|страниц=193|isbn=9780870998164|isbn2=|archive-date=2023-07-28|archive-url=https://web.archive.org/web/20230728091310/https://books.google.ru/books?id=sGLFwVkljQMC&printsec=frontcover&hl=ru#v=onepage&q&f=false}}</ref>.
* принцесса [[Меритатон]], жена фараона [[Сменхкара]] могла занимать трон между правлениями отца и мужа. На ящике из гробницы Тутанхамона имена Эхнатон, Нефернефруатон и Меритатон стоят рядом, отчего двое последних не могут оказаться одним человеком<ref name=":0">{{Книга|автор=Aidan Dodson|заглавие=Amarna Sunset: Nefertiti, Tutankhamun, Ay, Horemheb, and the Egyptian Counter-reformation|ссылка=https://books.google.ru/books?id=RBMnDAAAQBAJ&pg=PA36&dq=Neferneferuaten&hl=ru&sa=X&ved=0ahUKEwjoqqyB4Y3dAhUjxIsKHVgOCVEQ6AEIPzAD|ответственный=|издание=|место=|издательство=Oxford University Press|год=2009|страницы=35-37|страниц=233|isbn=9789774163043|isbn2=|archive-date=2023-08-04|archive-url=https://web.archive.org/web/20230804223018/https://books.google.ru/books?id=RBMnDAAAQBAJ&pg=PA36&dq=Neferneferuaten&hl=ru&sa=X&ved=0ahUKEwjoqqyB4Y3dAhUjxIsKHVgOCVEQ6AEIPzAD#v=onepage&q=Neferneferuaten&f=false}}</ref>.
* [[Нефернефруатон-ташерит]] (четвёртая дочь Эхнатона и Нефертити)<ref name=":2" />. Принцесса не была замужем, чтобы именоваться "''возлюбленная супругом''", и не имела возможности вступать в право наследования раньше старших сестёр<ref name=":4" />.
* безымянная египетская царица из хеттских источников ("''[[Деяния Суппилулиумы]]''"), где она называется [[Дахамунцу]]<ref name=":2" />.
*В 2019 году Профессор Валери Ажено из [[Университет Квебека в Монреале|Университета Квебека]] ([[Монреаль]]) выдвинула гипотезу, что под именем Нефернефруатон скрываются сразу две сестры — Меритатон и Нефернефруатон-ташерит<ref>{{Cite web|url=https://rg.ru/2019/04/29/tutanhamon-vlast.html|title=Раскрыта тайна прихода Тутанхамона к власти|author=Денис Передельский|website=|date=2019-04-29|publisher=Российская газета|lang=ru|access-date=2019-05-01|archive-date=2019-04-30|archive-url=https://web.archive.org/web/20190430211149/https://rg.ru/2019/04/29/tutanhamon-vlast.html|url-status=live}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://phys.org/news/2019-04-egyptologist-canada-theory-queen-tutankhamun.html|title=Egyptologist in Canada presents theory of two queen rule before Tutankhamun|publisher=phys.org|lang=en-us|access-date=2019-05-01|archive-date=2019-04-30|archive-url=https://web.archive.org/web/20190430014134/https://phys.org/news/2019-04-egyptologist-canada-theory-queen-tutankhamun.html|url-status=live}}</ref>.

В 1974 году Джон Харрис обнаружил в начертании женское окончание, отчего [[Андрогиния|андрогинность]] (даже по меркам [[Амарнское искусство|Амарнского искусства]]) найденных скульптурных изображений фараона Нефернефруатон в гробнице Тутанхамона ([[KV62]]) стала понятна<ref name=":0" />.

О Нефренефруатон известно лишь, что это женщина, и она царствовала в конце правления Эхнатона.

Возможно, Нефернефруатон могла оставаться регентшей при малолетнем Тутанхамоне<ref name=":0" />.

Ранее Нефернефруатон отождествляли со Сменхкара, так как у них совпадали тронные имена (Анххеперура). Однако точный порядок и период их правления остаётся неизвестным, как и их родственные отношения с Эхнатоном.

== Примечания ==
{{Примечания}}

== Литература ==
* ''Dodson, Aidan and Hilton, Dyan''. The Complete Royal Families of Ancient Egypt. Thames & Hudson. 2004. ISBN 0-500-05128-3
* ''Dodson, Aidan''. Amarna Sunset: Nefertiti, Tutankhamun, Ay, Horemheb, and the Egyptian Counter-Reformation. The American University in Cairo Press. 2009, ISBN 978-977-416-304-3

{| class="standard" cellpadding="5" cellspacing="0" align="center" style="border: black solid 1px; text-align: center"
|-
|colspan=3 style="background: Olive;"| '''[[Список фараонов#XVIII династия|XVIII династия]]'''
|-
|width="30%"| Предшественник:
'''[[Эхнатон]]'''
|style="background: #ffe39b;" width="40%"| '''[[Древний Египет|фараон Египта]]'''
ок. '''[[1337 год до н. э.|1337]] — [[1333 год до н. э.|1333 до н. э.]]'''
|width="30%"| Преемник:
'''[[Сменхкара]]'''
|}

[[Категория:Фараоны XVIII династии]]
[[Категория:Правившие царицы Древнего Египта]]
[[Категория:Правители Африки XIV века до н. э.]]

title: Нефернефруатон

| G39 | N5 | \| \| | | | | | | | личное имякак Сын Ра: | i | t · n · N5 | F35 | F35 | F35 | F35 | N36 · wa | N5 · n | | i | t · n · N5 | F35 | F35 | F35 | F35 | N36 · wa | N5 · n | | i | t · n · N5 | F35 | F35 | F35 | F35 | N36 · wa | N5 · n | | i | t · n · N5 | F35 | F35 | F35 | F35 | N36 · wa | N5 · n | nfr nfr.u itn mr uˁ n rˁ · Нефер-неферу-Атон мери-уан-Ра · «Прекрасна красота Атона, любимого Ра» | i | t · n · N5 | F35 | F35 | F35 | F35 | G25 | Aa1 | \| \| | N5 · Z1 · N36 · n | | | | | | | | | | | | | | | i | t · n · N5 | F35 | F35 | F35 | F35 | G25 | Aa1 | \| \| | N5 · Z1 · N36 · n | | | | | | | | | | | | | | | i | t · n · N5 | F35 | F35 | F35 | F35 | G25 | Aa1 | \| \| | N5 · Z1 · N36 · n | | | | | | | | | | | | | | | i | t · n · N5 | F35 | F35 | F35 | F35 | G25 | Aa1 | \| \| | N5 · Z1 · N36 · n | | | | | | | | | | | | | | nfr nfr.u itn mr 3ḫ n itn · Нефер-неферу-Атон мери-эхна -Атон · «Прекрасна красота Атона, любимого Атоном»

| M23 · X1 | L2 · X1 | тронное имякак Царь: | N5 | S34 | L1 | Z2 | | N5 | S34 | L1 | Z2 | | N5 | S34 | L1 | Z2 | | N5 | S34 | L1 | Z2 | ˁnḫ ḫpr.u rˁ · Ан-хеперу-Ра · «Живое проявление Ра»

i: t · n · N5 · F35 · F35 · F35 · F35 · N36 · wa · N5 · n

i: t · n · N5 · F35 · F35 · F35 · F35 · G25 · Aa1 · | | · N5 · Z1 · N36 · n

M23 · X1: L2 · X1

N5: S34 · L1 · Z2


text:
# Reza Abbassi
Pour les articles homonymes, voir Reza, Abbasi (homonymie) et Reza.
Reza Abbassi (en persan : رضا عباسی / Rezâ 'Abbâsi ou رضای عباسی / Rezâ-ye 'Abbâsi), connu aussi sous le nom de Reza, né en 1565 et mort en 1635, est le plus fameux des peintres et calligraphes perses de l'école d'Ispahan, sous le règne des Séfévides et du chah Abbas Ier le Grand.

## Biographie
Reza Abbassi suivit son apprentissage dans l’atelier de son père, Ali Asghar et côtoya très jeune la cour du chah Abbas Ier.
À l’âge de 38 ans, il fut nommé du titre honorifique d'« Abbasi » par son maître, puis quitta son emploi à la cour du roi, par soif de liberté pour travailler avec des hommes du peuple. En 1610, il retourne à la cour, emploi qu’il conserve jusqu’à sa mort. Son fils, Chafi Abbasi fut également peintre. Il eut pour élève Mo'in Mossavvir.

## Art
Sa spécialité était la miniature persane, avec une préférence pour les sujets naturalistes, souvent des portraits réalisés de manière efféminée et impressionniste, style qui devint très populaire à la cour de la dernière période safavide.
Beaucoup de ses œuvres dépeignent de charmants jeunes gens, dans le rôle de '‘saqi’', c'est-à-dire d'échanson, qui sont le centre d’attraction d’un homme plus âgé et selon Louis Crompton (en), la manifestation d’une tradition persane d’apprécier la beauté des jeunes gens.
Aujourd’hui ces œuvres se trouvent principalement à Téhéran dans un musée qui porte son nom, Musée Reza Abbasi. Ses oeuvres sont également exposés dans les principaux musées du monde occidental, tels que le Smithsonian, le Louvre et le Metropolitan Museum of Art.
- Deux amants par Reza Abbassi, vers 1625; Ispahan, Iran 1630
- Saki peint par Reza Abbassi, 1609; Moraqqa’-e Golshan, Ispahan, Iran; palais du Golestan

wikiname: frwiki

title: Reza Abbassi

in_language: fr

wikitext:
{{Voir homonymes|Reza|Abbasi (homonymie)|Reza}}
{{ébauche|peintre}}
{{Infobox Artiste
|image=Mu'in. Portrait of Riza-i-Abbasi. 1673. Princeton University..jpg
|légende=Portrait posthume de Reza Abbassi en 1673 ([[Princeton University]]), par son élève [[Mu'in Musavvir|Mo'in Mossavvir]]
}}

'''Reza Abbassi''' (en {{lang-fa|رضا عباسی}} / ''Rezâ 'Abbâsi'' ou {{lang|fa|رضای عباسی}} / ''Rezâ-ye 'Abbâsi''), connu aussi sous le nom de '''Reza''', né en [[1565]] et mort en [[1635]], est le plus fameux des peintres et [[Calligraphie|calligraphes]] perses de l'école d'[[Ispahan]], sous le règne des [[Séfévides]] et du [[chah]] [[Abbas Ier le Grand|Abbas {{Ier}} le Grand]].

== Biographie ==
Reza Abbassi suivit son apprentissage dans l’atelier de son père, [[Ali Asgar|Ali Asghar]] et côtoya très jeune la cour du [[chah]] [[Abbas Ier le Grand|Abbas {{Ier}}]].
À l’âge de 38 ans, il fut nommé du titre honorifique d'{{citation|Abbasi}} par son maître, puis quitta son emploi à la cour du roi, par soif de liberté pour travailler avec des hommes du peuple. En [[1610]], il retourne à la cour, emploi qu’il conserve jusqu’à sa mort. Son fils, [[Chafi Abbasi]] fut également peintre. Il eut pour élève [[Mu'in Musavvir|Mo'in Mossavvir]].

== Art ==
Sa spécialité était la [[miniature persane]], avec une préférence pour les sujets naturalistes, souvent des portraits réalisés de manière efféminée et [[Impressionnisme|impressionniste]], style qui devint très populaire à la cour de la dernière période safavide<ref>{{Lien web |langue=en |titre=Rezā ʿAbbāsī {{!}} Persian art, Safavid dynasty, miniatures {{!}} Britannica |url=https://www.britannica.com/biography/Reza-Abbasi |site=[[Encyclopædia Britannica]] |consulté le=2023-10-08}}</ref>.
Beaucoup de ses œuvres dépeignent de charmants jeunes gens, dans le rôle de '‘saqi’', c'est-à-dire d'[[échanson]], qui sont le centre d’attraction d’un homme plus âgé et selon {{lien|langue=en|Louis Crompton}}, la manifestation d’une tradition persane d’apprécier la beauté des jeunes gens<ref>Crompton, ''op. cité'', 2003, p.171</ref>.
Aujourd’hui ces œuvres se trouvent principalement à [[Téhéran]] dans un musée qui porte son nom, [[Musée Reza Abbasi]]. Ses oeuvres sont également exposés dans les principaux musées du monde occidental, tels que le [[Smithsonian Institution|Smithsonian]], le [[Musée du Louvre|Louvre]] et le [[Metropolitan Museum of Art]].

<gallery>
Reza Abbasi - Two Lovers (1630).jpg|''Deux amants'' par Reza Abbassi, vers 1625; Ispahan, Iran 1630
Saki - Reza Abbasi - Moraqqa’-e Golshan 1609 Golestan Palace.jpg|''Saki'' peint par Reza Abbassi, 1609; Moraqqa’-e Golshan, Ispahan, Iran; [[palais du Golestan]]
</gallery>

== Notes et références ==
<references />

== Voir aussi ==
=== Bibliographie ===
*{{en}} [[:en:Louis_Crompton|Louis Crompton]], ''Homosexuality and Civilization,'' Belknap, Harvard, 2003. {{ISBN|0-674-01197-X}}

=== Article connexe ===
*[[Les Amants (Abbasi)|''Les Amants'' (Abbasi)]]

=== Liens externes ===
{{Autres projets|commons=Category:Reza Abbasi|commons titre=Riza i-Abbasi}}
* {{Autorité}}
* {{Dictionnaires}}
* {{Bases}}
* {{en}} [http://www.rezaabbasimuseum.ir/ Musée Reza Abbassi en Iran]
* {{en}} [http://www.asia.si.edu/exhibitions/online/VisualPoetry/riza1.htm Freer Gallery of Art, Smithsonian]
* {{en}} [http://www.androphile.org/preview/Museum/Iran/indexIran.htm Iranian Hall, Riza Abbasi collection]

{{Portail|peinture|Iran|enluminure}}

{{DEFAULTSORT:Abbasi, Reza}}
[[Catégorie:Enlumineur persan]]
[[Catégorie:Naissance à Kachan]]
[[Catégorie:Naissance en 1565]]
[[Catégorie:Décès en 1635]]
[[Catégorie:Décès à Tabriz]]
[[Catégorie:Enlumineur du XVIe siècle]]
[[Catégorie:Enlumineur du XVIIe siècle]]

title: Naissance

Naissance: 1565 · Kashan

Décès: 1635 · Ispahan

Nom dans la langue maternelle: رضا عباسی

Activités: Peintre, enlumineur, calligraphe

Père: Ali Asgar

Enfant: Shafi Abbassi (d)


text:
# アラン・ウェルズ
アラン・ウエルズ（Allan Wipper Wells MBE、1952年5月3日 - ）は英国の陸上競技短距離選手で1980年モスクワオリンピック男子100mで優勝し金メダル、男子200mでも銀メダルを獲得した。スコットランド、エジンバラ出身。
モスクワオリンピック100m走決勝ではキューバのシルビオ・レオナルドと10秒25の同タイムであったが優勝した。その時点ではオリンピック100m競技の最年長優勝者となった。

## 主な実績
| 年   | 大会                         | 場所                         | 種目         | 結果 | 記録   |
| ---- | ---------------------------- | ---------------------------- | ------------ | ---- | ------ |
| 1978 | コモンウェルスゲームズ       | エドモントン(カナダ)         | 100m         | 2位  | 10秒07 |
| 1978 | コモンウェルスゲームズ       | エドモントン(カナダ)         | 200m         | 1位  | 20秒12 |
| 1978 | コモンウェルスゲームズ       | エドモントン(カナダ)         | 4×100mリレー | 1位  | 39秒24 |
| 1978 | ヨーロッパ陸上競技選手権大会 | プラハ(チェコスロバキア)     | 100m         | 6位  | 10秒45 |
| 1980 | オリンピック                 | モスクワ(ソビエト連邦)       | 100m         | 1位  | 10秒25 |
| 1980 | オリンピック                 | モスクワ(ソビエト連邦)       | 200m         | 2位  | 20秒21 |
| 1980 | オリンピック                 | モスクワ(ソビエト連邦)       | 4×100mリレー | 4位  | 38秒62 |
| 1981 | IAAF陸上ワールドカップ       | ローマ(イタリア)             | 100m         | 1位  | 10秒20 |
| 1981 | IAAF陸上ワールドカップ       | ローマ(イタリア)             | 200m         | 2位  | 20秒53 |
| 1982 | コモンウェルスゲームズ       | ブリズベン(オーストラリア)   | 100m         | 1位  | 10秒02 |
| 1982 | コモンウェルスゲームズ       | ブリズベン(オーストラリア)   | 200m         | 1位  | 20秒43 |
| 1982 | コモンウェルスゲームズ       | ブリズベン(オーストラリア)   | 4×100mリレー | 3位  | 39秒33 |
| 1983 | 世界陸上競技選手権大会       | ヘルシンキ(フィンランド)     | 100m         | 4位  | 10秒27 |
| 1983 | 世界陸上競技選手権大会       | ヘルシンキ(フィンランド)     | 200m         | 4位  | 20秒52 |
| 1984 | オリンピック                 | ロサンゼルス(アメリカ合衆国) | 4×100mリレー | 7位  | 39秒13 |
| 1986 | ヨーロッパ陸上競技選手権大会 | シュトゥットガルト(西ドイツ) | 100m         | 5位  | 10秒24 |
| 1986 | ヨーロッパ陸上競技選手権大会 | シュトゥットガルト(西ドイツ) | 200m         | 5位  | 20秒89 |

wikiname: jawiki

title: アラン・ウェルズ

in_language: ja

wikitext:
{{Infobox 陸上選手
| 氏名 = アラン・ウェルズ
| 画像 =
| 画像サイズ =
| 画像説明 =
| フルネーム = アラン・ウィッパー・ウェルズ
| 愛称 =
| 国籍 = {{GBR}}
| 種目 = [[短距離走]]
| 所属 =
| 生年月日 = {{生年月日と年齢|1952|5|3}}
| 生誕地 = [[スコットランド]]、[[エジンバラ]]
| 居住地 =
| 没年月日 =
| 身長 =
| 体重 =
| 自己ベスト =
| medaltemplates =
{{MedalSport | [[陸上競技]]}}
{{MedalCompetition|[[オリンピックの陸上競技|オリンピック]]}}
{{MedalGold|[[1980年モスクワオリンピックの陸上競技|1980 モスクワ]]|男子[[100メートル競走|100m]]}}
{{MedalSilver|1980 モスクワ|男子200m}}
}}
'''アラン・ウエルズ'''（Allan Wipper Wells [[大英帝国勲章|MBE]]、[[1952年]][[5月3日]] - ）は[[イギリス|英国]]の陸上競技短距離選手で[[1980年モスクワオリンピック]]男子100mで優勝し金メダル、男子200mでも銀メダルを獲得した。[[スコットランド]]、[[エジンバラ]]出身。

モスクワオリンピック100m走決勝では[[キューバ]]の[[シルビオ・レオナルド]]と10秒25の同タイムであったが優勝した。その時点ではオリンピック100m競技の最年長優勝者となった。

== 主な実績 ==
{| border=1 cellspacing=0 cellpadding=4 style="border-collapse: collapse; font-size: 90%;"
|- bgcolor="cccccc"
!年
!大会
!場所
!種目
!結果
!記録
|-
|1978
|[[コモンウェルスゲームズ]]
|[[エドモントン]]([[カナダ]])
|100m
|bgcolor="silver" align="center" |2位
|10秒07
|-
|1978
|コモンウェルスゲームズ
|エドモントン(カナダ)
|200m
|bgcolor="gold" align="center" | 1位
|20秒12
|-
|1978
|コモンウェルスゲームズ
|エドモントン(カナダ)
|4×100mリレー
|bgcolor="gold" align="center" | 1位
|39秒24
|-
|1978
|[[ヨーロッパ陸上競技選手権大会]]
|[[プラハ]]([[チェコスロバキア]])
|100m
| align="center" |6位
|10秒45
|-
|1980
|[[1980年モスクワオリンピックの陸上競技|オリンピック]]
|[[モスクワ]]([[ソビエト連邦]])
|100m
|bgcolor="gold" align="center" | 1位
|10秒25
|-
|1980
|オリンピック
|モスクワ(ソビエト連邦)
|200m
|bgcolor="silver" align="center" | 2位
|20秒21
|-
|1980
|オリンピック
|モスクワ(ソビエト連邦)
|4×100mリレー
|align="center" | 4位
|38秒62
|-
|1981
|[[IAAF陸上ワールドカップ]]
|[[ローマ]]([[イタリア]])
|100m
|bgcolor="gold" align="center" | 1位
|10秒20
|-
|1981
|IAAF陸上ワールドカップ
|ローマ(イタリア)
|200m
|bgcolor="silver" align="center" | 2位
|20秒53
|-
|1982
|コモンウェルスゲームズ
|[[ブリズベン]]([[オーストラリア]])
|100m
|bgcolor="gold" align="center" | 1位
|10秒02
|-
|1982
|コモンウェルスゲームズ
|ブリズベン(オーストラリア)
|200m
|bgcolor="gold" align="center" | 1位
|20秒43
|-
|1982
|コモンウェルスゲームズ
|ブリズベン(オーストラリア)
|4×100mリレー
|bgcolor="cc9966" align="center" | 3位
|39秒33
|-
|1983
|[[1983年世界陸上競技選手権大会|世界陸上競技選手権大会]]
|[[ヘルシンキ]]([[フィンランド]])
|100m
| align="center" |4位
|10秒27
|-
|1983
|世界陸上競技選手権大会
|ヘルシンキ(フィンランド)
|200m
| align="center" |4位
|20秒52
|-
|1984
|[[1984年ロサンゼルスオリンピックの陸上競技|オリンピック]]
|[[ロサンゼルス]]([[アメリカ合衆国]])
|4×100mリレー
| align="center" | 7位
|39秒13
|-
|1986
|ヨーロッパ陸上競技選手権大会
|[[シュトゥットガルト]]([[ドイツ|西ドイツ]])
|100m
| align="center" |5位
|10秒24
|-
|1986
|ヨーロッパ陸上競技選手権大会
|シュトゥットガルト(西ドイツ)
|200m
| align="center" |5位
|20秒89
|}

== 外部リンク ==
* {{Sports links}}

{{陸上競技オリンピック金メダリスト男子100m}}
{{ワールドカップ / コンチネンタルカップ男子100m優勝者}}
{{陸上競技コモンウェルスゲームズ金メダリスト男子100m}}

{{Normdaten}}
{{DEFAULTSORT:うえるす あらん}}
[[Category:スコットランドの男子陸上競技選手]]
[[Category:陸上競技イギリス代表選手]]
[[Category:オリンピック陸上競技イギリス代表選手]]
[[Category:イギリスのオリンピック金メダリスト]]
[[Category:イギリスのオリンピック銀メダリスト]]
[[Category:陸上競技のオリンピック金メダリスト]]
[[Category:世界陸上選手権イギリス代表選手]]
[[Category:コモンウェルスゲームズ陸上競技メダリスト]]
[[Category:スコットランドのコモンウェルスゲームズ金メダリスト]]
[[Category:スコットランドのコモンウェルスゲームズ銀メダリスト]]
[[Category:スコットランドのコモンウェルスゲームズ銅メダリスト]]
[[Category:イギリスの男子短距離走の選手]]
[[Category:大英帝国勲章受章者]]
[[Category:エディンバラ出身の人物]]
[[Category:1952年生]]
[[Category:存命人物]]

title: 選手情報

フルネーム: アラン・ウィッパー・ウェルズ

国籍: イギリス

種目: 短距離走

生誕地: スコットランド、エジンバラ

選手情報: 編集

title: オリンピック

金: 1980 モスクワ · 男子100m

銀: 1980 モスクワ · 男子200m


text:
# World of Warcraft: Battle for Azeroth
World of Warcraft: Battle for Azeroth (укр. Світ Воєнного ремесла: Битва за Азерот) — сьоме доповнення до комп'ютерної гри World of Warcraft, анонсоване 3 листопада 2017 року на BlizzCon, вийшло 14 серпня 2018 року. Battle for Azeroth присвячене повномасштабній війні між Альянсом і Ордою. Доповнення підвищило максимальний рівень персонажів до 120-го, додало континенти Кул-Тірас і Зандалар, а також ввело союзні раси.

## Нововведення
Ліміт рівня персонажа піднявся до 120-го. У новому доповненні немає поділу серверів на PvP і PvE: тепер гравець може сам вибирати свій стиль гри незалежно від сервера. Включати та виключати PvP-режим можна тільки у столицях (Штормовій для Альянсу, Орґріммар для Орди). Розширені опції створення уже присутніх рас. Тепер гравці можуть вибрати пряму поставу для орків і колір очей для ельфів крові.
Додані нові анімації заклять у чорнокнижників (анімації інших магів були вже змінені у доповненні Legion) і деяких класів ближнього бою. Планують чергові зміни класових спеціалізацій, проте багато основних механік перекочували у Battle for Azeroth з Legion. Розробники продовжують працювати над створенням унікального стилю бою для кожної спеціалізації. Технологія масштабування, вперше застосована у Legion, збережена у Battle for Azeroth для локацій Кул-Тіраса і Зандалара. Масштабування також було застосоване у зонах попередніх доповнень при прокачці персонажів низького рівня.

### Підземелля та рейди
На старті Battle for Azeroth стали доступні 10 нових підземель, 8 з яких розділені між фракціями та недоступні гравцям інших фракцій аж до 120-го рівня.
Значні зміни стосуються рейдів. На відміну від попередніх доповнень, у Battle for Azeroth немає рейдових комплектів і пов'язаних з ними бонусів. За словами розробників, ця система вичерпала себе у сучасному WoW. Частину функцій скасованих рейдових комплектів взяв на себе спеціальний артефакт —  Серце Азерот. На початку доповнення були додані нові рейди і світові боси.

### Серце Азероту
Система артефактів з Legion отримала розвиток у вигляді артефактного медальйона Серце Азероту, який необхідно покращувати протягом всього доповнення з допомогою ресурсу під назвою азерит. Прокачування медальйона за допомогою азерита також покращує 4 слоти спорядження персонажа. Багато здібностей артефактів попереднього доповнення залишилися у героїв у вигляді пасивних здібностей.

### Нові режими
У Battle for Azeroth додані 2 нові гральні режими — острівні експедиції та воєнні фронти.
У режимі експедицій гравцям потрібно відвідати та дослідити численні острови Великого моря у пошуках скарбів. На островах гравцям необхідно добувати азерит, потрібний для покращення артефакту Серце Азероту. Експедиції розраховані на швидке проходження і мають 4 режими складності, у тому числі й PvP-режим. У цьому режимі впроваджений новий штучний інтелект неігрових персонажів. Їхня поведінка непередбачувана і наближена до поведінки гравців. Вони володіють унікальними характерами та різною тактикою, яка бере до уваги слабкості гравця у процесі бою.
Режим фронтових боїв є одним з ключових особливостей Battle for Azeroth. Цей режим являє собою PvE-бої між фракціями, в якому групі з 20 гравців потрібно захопити базу ворога, убивши лідера протилежної фракції. Прообразом фронтів є Warcraft III та інші стратегії серії Warcraft. Як і у стратегії в реальному часі, гравцям необхідно будувати базу і наймати солдатів для бою, причому комп'ютерний противник буде займатися тим же. На відміну від стратегій, гравці будуть особисто брати участь в бою, а не спостерігати за ним.

### Союзні раси
Однією з головних особливостей Battle for Azeroth стало те, що додалися союзні раси — етнічні різновиди уже присутніх 13 ігрових рас. На цей час відомо про 10 союзних рас, причім 4 з них тісно пов'язані з попереднім доповненням Legion: для Альянсу — осяяні дренеї та ельфи Безодні, для Орди — народженні ніччю і таурени Крутогір'я. У Battle for Azeroth бік Альянсу зайняли дворфи з клану Чорного Заліза і люди Кул-Тіраса, а бік Орди — орки маґ'гари й зандаларські тролі. В оновленні 8.3 на допомогу Альянсу прийдуть механогноми, на допомогу Орді — вульпери.

## Сюжет
Історія нового доповнення починається невдовзі після закінчення подій Legion. Ціною неймовірних жертв народам Азероту вдалось зупинити найбільше вторгнення Палаючого Легіону й отримати перемогу на Аргусі. Проте Альянс і Орда не були готові забути минулі образи, внаслідок чого розгоряється нова війна за ресурси й вплив, яка охоплює весь світ. Ворогуючі сторони прагнуть заволодіти азеритом — ресурсом, що з'явився на поверхні світу невдовзі після війни з Легіоном.
На самому початку нової війни, на ймення Війна шипів, між фракціями відбулися події, які призвели до спалення світового дерева Тельдрасил і нової битви за Лордерон. За підсумками цих боїв Орда посіла домінантне положення в Калімдорі, а Альянс зміцнив свої позиції у Східних королівствах. Для продовження конфлікту обидвом сторонам потрібен могутній флот.
Пошуки нових союзників і флоту привели ворогуючі фракції до раніше ізольованих теренів Великого моря: Альянс знайшов допомогу у Кул-Тірасі — могутньої морської держави, батьківщини Джейни Праудмур. Водночас Орда заключила союз з древньою імперією Зандалара, прабатьківщиною всіх тролів.

## Розробка
Доповнення Battle for Azeroth було анонсовано 3 листопада 2017 року на BlizzCon. Крайнім строком виходу доповнення було призначене 21 вересня 2018 року, пізніше була оголошена дата виходу — 14 серпня 2018 року. 17 січня 2018 року на ігрових серверах було запущене оновлення 7.3.5, яке стало сюжетним епілогом Legion і ввело деякі особливості Battle for Azeroth — зокрема, масштабування низькорівневих локацій. 30 січня 2018 року стало доступне передзамовлення доповнення, яке надавало гравцям ранній доступ до розблокування перших 4-х союзних рас і миттєве підвищення рівня персонажа до 110-го.
26 січня на тестові ігрові світи було встановлено оновлення 8.0, а у лютому почалося закрите альфа-тестування Battle for Azeroth, де тестерам був відкритий доступ до деяких локацій і підземель Кул-Тіраса і Зандалара, а також можливість випробувати механіки й оновлені анімації класів. 24 квітня почалося бета-тестування Battle for Azeroth. 18 липня 2018 року вийшло оновлення, що передує виходу Battle for Azeroth, яке вводить нову механіку, яке запускає події, що випереджують сюжет нового доповнення.

wikiname: ukwiki

title: World of Warcraft: Battle for Azeroth

in_language: uk

wikitext:
{{Відеогра
| назва = World of Warcraft: Battle for Azeroth
| зображення = World of Warcraft Battle for Azeroth.jpg
| розмір = 250пкс
| підпис =
| жанр = [[MMORPG]]
| рейтинги = {{vgratings|ESRB=T|PEGI=12}}
| платформа = {{vgpl|Windows|MacOS}}
| режим = {{гра на|багатьох}}
| носій = [[цифрова дистрибуція]]
| сайт = [https://worldofwarcraft.com/ru-ru/battle-for-azeroth Battle for Azeroth]
| видавці = {{Прапорець|USA}} [[Blizzard Entertainment]]
| поширювачі = [[Battle.net]]
| розробники = {{Прапорець|USA}} [[Blizzard Entertainment]]
| мова інтерфейсу = [[англійська]], [[португальська]], [[іспанська]], [[французька]], [[німецька]], [[італійська]], [[російська]], [[китайська]], [[корейська]]
| продюсери = Рей Кобо
Шані Едвардс
| дизайнер = Метт Ґосс
Джеремі Фісел
Стів Бурк
| режисери = Іон Гаджікостас
Алекс Афрасіябі
Кріс Робінсон
| серія = ''[[World of Warcraft]]''
| попередня гра = ''[[World of Warcraft: Legion]]''
2016
| наступна гра = ''[[World of Warcraft: Shadowlands]]''
2020
| дата анонсу = [[3 листопада]] [[2017]]
| дата випуску = [[14 серпня]] [[2018]]
| ліцензія = [[пропрієтарне програмне забезпечення]]
}}

'''''World of Warcraft: Battle for Azeroth''''' ({{lang-uk|Світ Воєнного ремесла: Битва за Азерот}}) — сьоме доповнення до [[Відеогра|комп'ютерної гри]] ''[[World of Warcraft]]'', анонсоване [[3 листопада]] 2017 року на [[BlizzCon]], вийшло [[14 серпня]] [[2018]] року<ref name="Polygon">{{Cite web|url=https://www.polygon.com/2017/11/3/16601776/world-of-warcraft-expansion-announcement-battle-for-azeroth-wow-blizzard-trailer-video|title=World of Warcraft: Battle for Azeroth is the MMO’s next expansion|publisher=[[Polygon (сайт)|Polygon]]|date=2017-11-03|language=en|archiveurl=https://web.archive.org/web/20191214213840/https://www.polygon.com/2017/11/3/16601776/world-of-warcraft-expansion-announcement-battle-for-azeroth-wow-blizzard-trailer-video|archivedate=14 грудня 2019}}</ref>. ''Battle for Azeroth'' присвячене повномасштабній війні між Альянсом і Ордою. Доповнення підвищило максимальний рівень персонажів до 120-го, додало континенти Кул-Тірас і Зандалар, а також ввело союзні раси.

== Нововведення ==
Ліміт рівня персонажа піднявся до 120-го. У новому доповненні немає поділу серверів на [[PvP]] і [[PvE]]: тепер гравець може сам вибирати свій стиль гри незалежно від сервера. Включати та виключати PvP-режим можна тільки у столицях (Штормовій для Альянсу, Орґріммар для Орди)<ref>{{Cite web|url=https://www.igromania.ru/news/71852/V_World_of_Warcraft_ischeznet_razdelenie_serverov_na_PvP_i_PvE.html|title=В World of Warcraft исчезнет разделение серверов на PvP и PvE|publisher=[[Игромания (журнал)|Игромания]]|date=2017-11-05|language=ru|archiveurl=https://web.archive.org/web/20191214213822/https://www.igromania.ru/news/71852/V_World_of_Warcraft_ischeznet_razdelenie_serverov_na_PvP_i_PvE.html|archivedate=14 грудня 2019}}</ref>. Розширені опції створення уже присутніх рас. Тепер гравці можуть вибрати пряму поставу для орків і колір очей для ельфів крові.

Додані нові анімації заклять у чорнокнижників (анімації інших магів були вже змінені у доповненні ''[[World of Warcraft: Legion|Legion]]'') і деяких класів ближнього бою. Планують чергові зміни класових спеціалізацій, проте багато основних механік перекочували у ''Battle for Azeroth'' з ''[[World of Warcraft: Legion|Legion]]''. Розробники продовжують працювати над створенням унікального стилю бою для кожної спеціалізації<ref name="Classes">{{Cite web|url=https://news.blizzard.com/ru-ru/world-of-warcraft/21366970/za-chashkoj-kofe-s-razrabotchikami-obzor-klassov-v-battle-for-azeroth/|title=За чашкой кофе с разработчиками: обзор классов в Battle for Azeroth|publisher=[[Blizzard Entertainment]], Inc.|date=2018-01-25|language=ru|archiveurl=https://web.archive.org/web/20191214214043/https://news.blizzard.com/ru-ru/world-of-warcraft/21366970/za-chashkoj-kofe-s-razrabotchikami-obzor-klassov-v-battle-for-azeroth|archivedate=14 грудня 2019}}</ref>. Технологія масштабування, вперше застосована у ''[[World of Warcraft: Legion|Legion]]'', збережена у ''Battle for Azeroth'' для локацій Кул-Тіраса і Зандалара. Масштабування також було застосоване у зонах попередніх доповнень при прокачці персонажів низького рівня<ref name="7.3.5">{{Cite web|url=https://www.igromania.ru/news/73079/World_of_Warcraft_poluchit_patch_7_3_5.html|title=World of Warcraft получит патч 7.3.5|publisher=[[Игромания (журнал)|Игромания]]|date=2018-01-15|language=ru|archiveurl=https://web.archive.org/web/20191214213950/https://www.igromania.ru/news/73079/World_of_Warcraft_poluchit_patch_7_3_5.html|archivedate=14 грудня 2019}}</ref>.

=== Підземелля та рейди ===
На старті ''Battle for Azeroth'' стали доступні 10 нових підземель, 8 з яких розділені між фракціями та недоступні гравцям інших фракцій аж до 120-го рівня.

Значні зміни стосуються рейдів. На відміну від попередніх доповнень, у ''Battle for Azeroth'' немає рейдових комплектів і пов'язаних з ними бонусів. За словами розробників, ця система вичерпала себе у сучасному ''WoW''. Частину функцій скасованих рейдових комплектів взяв на себе спеціальний артефакт —  Серце Азерот<ref>{{Cite web|url=http://mmoboom.ru/games/world-of-warcraft/14762-v-bitve-za-azerot-ne-budet-reydovyh-komplektov|title=В Битве за Азерот не будет рейдовых комплектов|last=|publisher=MMOBoom|date=2017-11-16|language=ru|archiveurl=https://web.archive.org/web/20191223120538/http://mmoboom.ru/games/world-of-warcraft/14762-v-bitve-za-azerot-ne-budet-reydovyh-komplektov|archivedate=23 грудня 2019}}</ref>. На початку доповнення були додані нові рейди і світові боси.<ref name="Polygon2">{{Cite web|url=https://www.polygon.com/2017/11/3/16597166/world-of-warcraft-battle-for-azeroth-news-features-reveal-wow-new-expansion|title=Battle for Azeroth: World of Warcraft returns to its roots|last=Philip Kollar|publisher=[[Polygon (сайт)|Polygon]]|date=2017-11-03|language=en|archiveurl=https://web.archive.org/web/20171104002838/https://www.polygon.com/2017/11/3/16597166/world-of-warcraft-battle-for-azeroth-news-features-reveal-wow-new-expansion|archivedate=4 листопада 2017}}</ref>

=== Серце Азероту ===
Система артефактів з ''Legion'' отримала розвиток у вигляді артефактного медальйона Серце Азероту, який необхідно покращувати протягом всього доповнення з допомогою ресурсу під назвою азерит. Прокачування медальйона за допомогою азерита також покращує 4 слоти спорядження персонажа<ref>{{Cite web|url=http://wowhead.com/news=275475/battle-for-azeroth-azerite-and-the-heart-of-azerothh|title=Battle for Azeroth: Azerite and the Heart of Azeroth|publisher=Wowhead|date=2017-11-05|language=en|archiveurl=https://web.archive.org/web/20191214214140/https://www.wowhead.com/news=275475/battle-for-azeroth-azerite-and-the-heart-of-azerothh|archivedate=14 грудня 2019}}</ref>. Багато здібностей артефактів попереднього доповнення залишилися у героїв у вигляді пасивних здібностей<ref name="Classes"/>.

=== Нові режими ===
У ''Battle for Azeroth'' додані 2 нові гральні режими — острівні експедиції та воєнні фронти.

У режимі експедицій гравцям потрібно відвідати та дослідити численні острови Великого моря у пошуках скарбів. На островах гравцям необхідно добувати азерит, потрібний для покращення артефакту ''Серце Азероту''. Експедиції розраховані на швидке проходження і мають 4 режими складності, у тому числі й PvP-режим.<ref name="WH4_17">{{Cite web|url=http://ru.wowhead.com/news=275474/blizzcon-2017-battle-for-azeroth-island-expeditions|title=BlizzCon 2017 Battle for Azeroth Island Expeditions|publisher=[[Wowhead]]|date=2017-11-04|language=en|archiveurl=https://web.archive.org/web/20191214214108/https://ru.wowhead.com/news=275474/blizzcon-2017-battle-for-azeroth-island-expeditions|archivedate=14 грудня 2019}}</ref> У цьому режимі впроваджений новий [[штучний інтелект]] [[Неігровий персонаж|неігрових персонажів]]. Їхня поведінка непередбачувана і наближена до поведінки гравців. Вони володіють унікальними характерами та різною [[Військова тактика|тактикою]], яка бере до уваги слабкості гравця у процесі бою.

Режим фронтових боїв є одним з ключових особливостей ''Battle for Azeroth''. Цей режим являє собою PvE-бої між фракціями, в якому групі з 20 гравців потрібно захопити базу ворога, убивши лідера протилежної фракції. Прообразом фронтів є ''[[Warcraft III: Reign of Chaos|Warcraft III]]'' та інші [[Стратегія в реальному часі|стратегії]] [[Всесвіт Warcraft|серії Warcraft]]. Як і у [[Стратегія в реальному часі|стратегії в реальному часі]], гравцям необхідно будувати базу і наймати солдатів для бою, причому комп'ютерний противник буде займатися тим же. На відміну від стратегій, гравці будуть особисто брати участь в бою, а не спостерігати за ним.<ref name="Polygon2"/>

=== Союзні раси ===
Однією з головних особливостей ''Battle for Azeroth'' стало те, що додалися союзні раси — етнічні різновиди уже присутніх 13 ігрових рас. На цей час відомо про 10 союзних рас, причім 4 з них тісно пов'язані з попереднім доповненням ''Legion'': для Альянсу — осяяні дренеї та ельфи Безодні, для Орди — народженні ніччю і таурени Крутогір'я. У ''Battle for Azeroth'' бік Альянсу зайняли дворфи з клану Чорного Заліза і люди Кул-Тіраса, а бік Орди — орки маґ'гари й зандаларські тролі<ref name="bfa2">{{Cite web|url=https://www.igromania.ru/news/73375/V_World_of_Warcraft_nachalsya_priyom_predvaritelnyh_zakazov_na_Battle_for_Azeroth.html|title=В World of Warcraft начался приём предварительных заказов на Battle for Azeroth|publisher=[[Игромания (журнал)|Игромания]]|date=2018-01-31|language=ru|archiveurl=https://web.archive.org/web/20191214213822/https://www.igromania.ru/news/73375/V_World_of_Warcraft_nachalsya_priyom_predvaritelnyh_zakazov_na_Battle_for_Azeroth.html|archivedate=14 грудня 2019}}</ref>. В оновленні 8.3 на допомогу Альянсу прийдуть механогноми, на допомогу Орді — вульпери<ref name="МиВ">{{Cite web|url=https://worldofwarcraft.com/ru-ru/news/23177594/obzor-novyh-soyuznyh-ras-vul-pery-i-mehanognom|title=Обзор новых союзных рас — вульперы и механогномы|publisher=[[Blizzard Entertainment]]|date=2019-10-07|accessdate=2019-10-08|archive-date=8 жовтня 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20191008082251/https://worldofwarcraft.com/ru-ru/news/23177594/obzor-novyh-soyuznyh-ras-vul-pery-i-mehanognom}}</ref>.

== Сюжет ==
Історія нового доповнення починається невдовзі після закінчення подій ''[[World of Warcraft: Legion|Legion]]''. Ціною неймовірних жертв народам Азероту вдалось зупинити найбільше вторгнення Палаючого Легіону й отримати перемогу на Аргусі. Проте Альянс і Орда не були готові забути минулі образи, внаслідок чого розгоряється нова війна за ресурси й вплив, яка охоплює весь світ. Ворогуючі сторони прагнуть заволодіти азеритом — ресурсом, що з'явився на поверхні світу невдовзі після війни з Легіоном<ref name="Polygon2" /><ref name="BfA">{{Cite web|url=https://worldofwarcraft.com/ru-ru/battle-for-azeroth|title=Официальный сайт дополнения BfA|accessdate=25 грудня 2019|archive-date=4 листопада 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20171104071753/https://worldofwarcraft.com/ru-ru/battle-for-azeroth}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20171104071753/https://worldofwarcraft.com/ru-ru/battle-for-azeroth |date=2017-11-04 }}</ref>.

На самому початку нової війни, на ймення Війна шипів, між фракціями відбулися події, які призвели до спалення світового дерева Тельдрасил і нової битви за Лордерон. За підсумками цих боїв Орда посіла домінантне положення в Калімдорі, а Альянс зміцнив свої позиції у Східних королівствах. Для продовження конфлікту обидвом сторонам потрібен могутній флот.

Пошуки нових союзників і флоту привели ворогуючі фракції до раніше ізольованих теренів Великого моря: Альянс знайшов допомогу у Кул-Тірасі — могутньої морської держави, батьківщини Джейни Праудмур. Водночас Орда заключила союз з древньою імперією Зандалара, прабатьківщиною всіх тролів<ref name="bfa_игромания">{{Cite web|url=https://www.igromania.ru/news/71839/V_World_of_Warcraft_nachnyotsya_Bitva_za_Azerot.html|title=В World of Warcraft начнётся «Битва за Азерот»|publisher=[[Игромания (журнал)|Игромания]]|date=2017-11-03|language=ru|archiveurl=https://web.archive.org/web/20191214213905/https://www.igromania.ru/news/71839/V_World_of_Warcraft_nachnyotsya_Bitva_za_Azerot.html|archivedate=14 грудня 2019}}</ref>.

== Розробка ==
Доповнення ''Battle for Azeroth'' було анонсовано 3 листопада 2017 року на BlizzCon. Крайнім строком виходу доповнення було призначене 21 вересня 2018 року, пізніше була оголошена дата виходу — 14 серпня 2018 року. 17 січня 2018 року на ігрових серверах було запущене оновлення 7.3.5, яке стало сюжетним епілогом ''Legion'' і ввело деякі особливості ''Battle for Azeroth'' — зокрема, масштабування низькорівневих локацій. 30 січня 2018 року стало доступне передзамовлення доповнення, яке надавало гравцям ранній доступ до розблокування перших 4-х союзних рас і миттєве підвищення рівня персонажа до 110-го<ref name="Polygon"/><ref name="7.3.5" /><ref name="bfa2" /><ref name="BfA"/>.

26 січня на тестові ігрові світи було встановлено оновлення 8.0, а у лютому почалося закрите альфа-тестування Battle for Azeroth, де тестерам був відкритий доступ до деяких локацій і підземель Кул-Тіраса і Зандалара, а також можливість випробувати механіки й оновлені анімації класів<ref>{{Cite web|url=http://www.playground.ru/blogs/world_of_warcraft/world_of_warcraft_battle_for_azeroth_nachalos_zakrytoe_alfa_testirovanie-286902/|title=World of Warcraft: Battle for Azeroth - Началось закрытое альфа тестирование|publisher=[[PlayGround.ru]]|date=2018-02-07|language=ru|archiveurl=https://web.archive.org/web/20180211202609/http://www.playground.ru/blogs/world_of_warcraft/world_of_warcraft_battle_for_azeroth_nachalos_zakrytoe_alfa_testirovanie-286902/|archivedate=11 лютого 2018}}</ref>. 24 квітня почалося бета-тестування ''Battle for Azeroth''<ref>{{Cite web|url=https://www.pcgamesn.com/world-of-warcraft/world-of-warcraft-battle-for-azeroth-beta|title=Battle for Azeroth’s beta has started|publisher=PCGamesN|date=2018-04-25|language=en|archiveurl=https://web.archive.org/web/20191214234030/https://www.pcgamesn.com/world-of-warcraft/world-of-warcraft-battle-for-azeroth-beta|archivedate=14 грудня 2019}}</ref>. 18 липня 2018 року вийшло оновлення, що передує виходу ''Battle for Azeroth'', яке вводить нову механіку, яке запускає події, що випереджують сюжет нового доповнення<ref>{{Cite web|url=https://www.pcgamesn.com/world-of-warcraft/wow-battle-for-azeroth-beta|title=The WoW: Battle for Azeroth alpha client is now available - datamining begins|publisher=PCGamesN|date=2018-01-26|language=en|archiveurl=https://web.archive.org/web/20191214222544/https://www.pcgamesn.com/world-of-warcraft/wow-battle-for-azeroth-beta|archivedate=14 грудня 2019}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://news.blizzard.com/ru-ru/world-of-warcraft/21952591/obnovlenie-predshestvuyushee-bfa-uzhe-v-igre|title=ОБНОВЛЕНИЕ, ПРЕДШЕСТВУЮЩЕЕ BFA, УЖЕ В ИГРЕ!|publisher=[[Blizzard Entertainment]]|date=2018-07-17|language=ru|archiveurl=https://web.archive.org/web/20191214213925/https://news.blizzard.com/ru-ru/world-of-warcraft/21952591/obnovlenie-predshestvuyushee-bfa-uzhe-v-igre|archivedate=14 грудня 2019}}</ref>.

== Примітки ==
{{примітки}}

== Посилання ==
* {{Official|https://worldofwarcraft.com/battle-for-azeroth|Офіційний вебсайт}}
* [https://wowpedia.fandom.com/wiki/World_of_Warcraft:_Battle_for_Azeroth World of Warcraft: Battle for Azeroth] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220422223756/https://wowpedia.fandom.com/wiki/World_of_Warcraft:_Battle_for_Azeroth |date=22 квітня 2022 }} на Wowpedia
{{Warcraft}}
{{Blizzard Entertainment}}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Відеоігри 2018]]
[[Категорія:Ігри Blizzard]]
[[Категорія:MMORPG]]
[[Категорія:Ігри для Windows]]
[[Категорія:Ігри для OS X]]
[[Категорія:Відеоігри, розроблені в США]]
[[Категорія:Warcraft (стратегії)]]
[[Категорія:Доповнення World of Warcraft|7]]

title: World of Warcraft: Battle for Azeroth

Розробник: Blizzard Entertainment

Видавець: Blizzard Entertainment

Жанр(и): MMORPG

Платформа: Microsoft Windows · macOS

Ліцензія: пропрієтарне програмне забезпечення

Дата анонсу: 3 листопада 2017

Дата випуску: 14 серпня 2018

Режим гри: Багатокористувацька гра

Мова: англійська, португальська, іспанська, французька, німецька, італійська, російська, китайська, корейська

Вік. обмеження: ESRB: T — Teens · PEGI: 12 — PEGI 12

title: Творці

Продюсер: Рей Кобо · Шані Едвардс

Режисер(и): Іон Гаджікостас · Алекс Афрасіябі · Кріс Робінсон

Ігродизайнер(и): Метт Ґосс · Джеремі Фісел · Стів Бурк

title: Технічні деталі

Носій: цифрова дистрибуція

title: World of Warcraft

Попередня гра: World of Warcraft: Legion · 2016

Наступна гра: World of Warcraft: Shadowlands · 2020


text:
# Manuel María Paz
Manuel María Paz Delgado (Almaguer, 6 de julho de 1820 — Bogotá, 16 de setembro de 1902) foi um militar, cartógrafo, desenhador e pintor colombiano.

## Biografia
Nascido a 6 de julho de 1820 no município colombiano de Almaguer, Cauca, os seus pais eram Domingo de Paz e Baltazara Delgado, e seus irmãos José Miguel de Paz e Carmen de Paz. Após estudar letras em Almaguer, mudou-se posteriormente para Popayán para servir como soldado na Guarda Nacional, onde juntou-se no dia 29 de dezembro de 1839.
Participou como soldado raso em várias guerras civis ocorridas na República de Nova Granada. Ascendeu à patente de coronel em 1848. Junto com sua carreira militar, ele também desenvolveu sua carreira como pintor e cartógrafo, onde em 1848 participou da exposição artística com a obra "Mesa Revuelta", que foi admirada pelo júri de qualificação.
Em 1852 casou-se com Felisa Castro, com quem teve seis filhos, José Domingo, Felisa, Francisco, María, Ana María e Julián. Em 1853 ingressou na Comissão Corográfica, onde foi desenhador com Henry Price, que teve de retirar-se posteriormente por razões de saúde.
Entre 1853 e 1858 pintou cento e vinte sete lâminas que serviram tanto para ilustrar as obras da comissão e as outras sob os auspícios de Agustín Codazzi que foram publicadas separadamente. María Paz ajudou também na realização de mapas das diferentes regiões do país.
A morte de Codazzi em 1859 nos seus braços impediu completamente o trabalho da comissão. Tomás Cipriano de Mosquera, para evitar que o seu trabalho fosse perdido, assinou um contrato com María Paz e Manuel Ponce de León a conclusão e publicação da obra realizada sob a direção do general Codazzi. Como resultado deste esforço, surgiu em 1865 o Atlas de los Estados Unidos de Colombia e em 1889 o Atlas Geográfico e Histórico de la República de Colombia. Pelo trabalho realizado neste último, a Sociedade Geográfica de Paris o admitiu como membro no dia 6 de dezembro de 1889.
Entre as publicações destas obras, também participou de várias exposições artísticas, como em 1871, por ocasião da celebração dos feriados nacionais, e em 1883, como parte das celebrações do nascimento de Simón Bolívar.
Manue María Paz Delgado morreu a 16 de setembro de 1902 na paróquia de San Victorino, em Bogotá.

## Obras
- Atlas de los Estados Unidos de Colombia (1865). Coeditado com Manuel Ponce de León.
- Atlas Geográfico e Histórico de la República de Colombia (1889). Coeditado com Felipe Pérez Manosalva.
- Carta del territorio de los chibchas (1894).
- Diccionario Geográfico Estadístico Histórico de la Nueva Granada.
- Itinerario general de las distancias que existen en la capital de los Estados Unidos de Colombia a las diferentes poblaciones de cada uno de los estados (1870).
- Láminas de la Comisión Corográfica (1853-1858).
- Mapa Económico de la República de Colombia.
- Mapa General de Colombia y los particulares de los Estados (1873).
- Primer Itinerario de Distancias de la República de Colombia.
- Libreta de apuntes (2011). Edição fac-similar da obra que contém os esboços desenhados durante as VII e VIII expedições da Comissão Corográfica. Publicada pela Universidade de Caldas e a Universidade EAFIT.

title: Manuel María Paz

wikitext:
{{Info/Biografia/Wikidata|idioma=pt}}
'''Manuel María Paz Delgado''' ([[Almaguer]], 6 de julho de 1820 — [[Bogotá]], 16 de setembro de 1902)<ref name="Obra">{{citar web |url=http://www.rtspecialties.com/tobar/conex1/ostogo/mmpaz.htm |título=La obra pictórica de Manuel María Paz y la Comisión Corográfica |acessodata=22 de agosto de 2020 |autor=Oscar Tobar Gómez |editora=www.rtspecialties.com |língua=espanhol }}</ref> foi um militar, cartógrafo, desenhador e pintor [[Colômbia|colombiano]].<ref name="Recuento">{{citar web |url=http://www.colarte.com/recuentos/P/PazManuelMaria/recuento.htm |título=Manuel María Paz |acessodata=22 de agosto de 2020 |autor=Carmen Ortega Ricaurte |editora=www.colarte.com |língua=espanhol|arquivourl=https://web.archive.org/web/20150923225842/http://www.colarte.com/recuentos/P/PazManuelMaria/recuento.htm |arquivodata=23 de setembro de 2015 }}</ref>

== Biografia ==
Nascido a 6 de julho de 1820 no município colombiano de Almaguer, [[Cauca]], os seus pais eram Domingo de Paz e Baltazara Delgado, e seus irmãos José Miguel de Paz e Carmen de Paz.<ref name="Obra"/> Após estudar letras em Almaguer, mudou-se posteriormente para [[Popayán]] para servir como soldado na Guarda Nacional, onde juntou-se no dia 29 de dezembro de 1839.<ref name="Obra"/>

[[Imagem:Manuel María Paz (watercolor 9042, 1853 CE)-cropped.png|miniatura|esquerda|Aguarela ''Modo de lavar ouro'' ([[bateia]], 1853)]]

Participou como soldado raso em várias guerras civis ocorridas na [[República de Nova Granada]].<ref name="Recuento"/><ref name="Obra"/> Ascendeu à patente de [[coronel]] em 1848.<ref name="Recuento"/> Junto com sua carreira militar, ele também desenvolveu sua carreira como pintor e cartógrafo, onde em 1848 participou da exposição artística com a obra "''Mesa Revuelta''",<ref name="Obra"/> que foi admirada pelo júri de qualificação.

[[Imagem:Manuel María Paz (watercolor 9098, 1855 CE).jpg|miniatura|Lâmina das lagoas de Siecha (1855), realizada por Manuel María Paz durante a comissão.]]

Em 1852 casou-se com Felisa Castro, com quem teve seis filhos, José Domingo, Felisa, Francisco, María, Ana María e Julián.<ref name="Obra"/> Em 1853 ingressou na Comissão Corográfica, onde foi desenhador com Henry Price, que teve de retirar-se posteriormente por razões de saúde.<ref name="Recuento"/>

Entre 1853 e 1858 pintou cento e vinte sete lâminas<ref name="Recuento"/><ref>52 lâminas em 1853 durante a IV expedição corográfica, 16 lâminas em 1855 durante a VI expedição, 11 lâminas em 1856 durante a VII expedição, 16 lâminas em 1857 durante a VIII expedição, mais as 32 ilustrações que realizou para Codazzi sobre a cultura San Agustín.</ref> que serviram tanto para ilustrar as obras da comissão e as outras sob os auspícios de Agustín Codazzi que foram publicadas separadamente. María Paz ajudou também na realização de mapas das diferentes regiões do país.

A morte de Codazzi em 1859 nos seus braços<ref name="Obra"/> impediu completamente o trabalho da comissão. [[Tomás Cipriano de Mosquera]], para evitar que o seu trabalho fosse perdido, assinou um contrato com María Paz e Manuel Ponce de León a conclusão e publicação da obra realizada sob a direção do general Codazzi.<ref name="Obra"/> Como resultado deste esforço, surgiu em 1865 o ''Atlas de los Estados Unidos de Colombia'' e em 1889 o ''Atlas Geográfico e Histórico de la República de Colombia''. Pelo trabalho realizado neste último, a [[Sociedade Geográfica de Paris]] o admitiu como membro no dia 6 de dezembro de 1889.<ref name="Obra"/>

Entre as publicações destas obras, também participou de várias exposições artísticas, como em 1871, por ocasião da celebração dos feriados nacionais, e em 1883, como parte das celebrações do nascimento de [[Simón Bolívar]].<ref name="Recuento"/>

Manue María Paz Delgado morreu a 16 de setembro de 1902 na paróquia de San Victorino, em Bogotá.<ref name="Recuento"/>

== Obras ==
* ''[[:m:commons:Atlas_de_los_Estados_Unidos_de_Colombia_1865|Atlas de los Estados Unidos de Colombia]]'' (1865). Coeditado com Manuel Ponce de León.
* ''[[:m:commons:Atlas_Geográfico_e_Histórico_de_la_República_de_Colombia_(1890)|Atlas Geográfico e Histórico de la República de Colombia]]'' (1889). Coeditado com Felipe Pérez Manosalva.
* ''Carta del territorio de los chibchas'' (1894).
* ''Diccionario Geográfico Estadístico Histórico de la Nueva Granada''.
* ''Itinerario general de las distancias que existen en la capital de los Estados Unidos de Colombia a las diferentes poblaciones de cada uno de los estados'' (1870).
* ''Láminas de la Comisión Corográfica'' (1853-1858).
* ''Mapa Económico de la República de Colombia''.
* ''Mapa General de Colombia y los particulares de los Estados'' (1873).
* ''Primer Itinerario de Distancias de la República de Colombia''.
* ''Libreta de apuntes'' (2011). Edição fac-similar da obra que contém os esboços desenhados durante as VII e VIII expedições da Comissão Corográfica. Publicada pela Universidade de Caldas e a Universidade EAFIT.

{{Referências}}

{{Controlo de autoria}}
{{Portal3|Biografias|Geografia|Guerra|Pintura|Colômbia}}
{{Esboço-pintor}}

[[Categoria:Cartógrafos]]
[[Categoria:Desenhistas]]
[[Categoria:Geógrafos da Colômbia]]
[[Categoria:Militares da Colômbia]]
[[Categoria:Naturais de Cauca]]
[[Categoria:Pintores paisagistas]]
[[Categoria:Pintores da Colômbia]]
[[Categoria:Pintores do século XIX]]
[[Categoria:Pintores do século XX]]

title: Manuel María Paz

Nascimento: 6 de julho de 1820 · Almaguer

Morte: 16 de setembro de 1902 · Bogotá

Cidadania: Colômbia

Ocupação: desenhista, pintor, geógrafo


text:
# گوادچن شلاختسکی
گوادچن شلاختسکی (به لاتین: Gładczyn Szlachecki) یک روستا در لهستان است که در گمینا زاتوره واقع شده‌است.

wikiname: fawiki

title: گوادچن شلاختسکی

in_language: fa

wikitext:
{{Infobox settlement
|name=گوادچن شلاختسکی
|settlement_type=Village
|total_type=
|image_skyline=
|image_caption=
|image_flag=
|image_shield=
|image_map=
|subdivision_type=[[فهرست کشورهای مستقل|کشور]]
|subdivision_name={{flag icon|Poland}} [[لهستان]]
|subdivision_type1=[[استان‌های لهستان]]
|subdivision_name1=[[استان ماسوویان]]
|subdivision_type2=[[Powiat|County]]
|subdivision_name2=[[شهرستان پووتوسک]]
|subdivision_type3=[[گمینا]]
|subdivision_name3=[[Gmina Zatory|Zatory]]
|pushpin_map=Poland
|coordinates={{coord|52|40|N|21|10|E|region:PL|display=inline}}|elevation_m=
|population_total=
|website=}}
'''گوادچن شلاختسکی''' (به [[خط لاتین|لاتین]]: Gładczyn Szlachecki) یک [[روستا]] در [[لهستان]] است که در [[گمینا زاتوره]] واقع شده‌است.<ref>{{یادکرد وب |نویسنده =مشارکت کنندگان ویکی‌پدیای انگلیسی |نشانی=https://en.wikipedia.org/w/index.php?title=Gładczyn_Szlachecki&redirect=no&oldid=771133239 |عنوان=Gładczyn Szlachecki|تاریخ =}}</ref>

== جستارهای وابسته ==
* [[فهرست شهرهای لهستان]]

== منابع ==
{{پانویس}}

== پیوند به بیرون ==
{{ویکی‌انبار-رده|Gładczyn Szlachecki}}
{{لهستان-خرد}}
{{گمینا زاتوره}}
[[رده:روستاها در شهرستان پووتوسک]]

title: گوادچن شلاختسکی

استانهای لهستان: استان ماسوویان

County: شهرستان پووتوسک

گمینا: Zatory