text:
# Бардіїв
Ба́рдіїв, або Бардеїв (словац. Bardejov ; угор. Bártfa, нім. Bartfeld, русин. Бардеёв, пол. Bardejów) — місто на сході Словаччини, в етнокультурному регіоні Пряшівщина. Занесене до Списку всесвітньої культурної спадщини ЮНЕСКО. Населення 33 402 осіб (2003).

## Географія
Розташоване на південних схилах Низьких Бескидів, на березі річки Топля, поблизу кордону з Польщею. Протікає Андрейов потік (міською частиною Бардіївська Нова Весь).

## Історія
Перші письмові згадки про місто датовані 1241 роком. У «Літописі руському» розповідається про те, як король Данило Романович «йшов з Угрів до Ляхів» через «Бардейов». Довгий час місто входило до складу Руського королівства (Галицько-Волинської держави). Лише 1321 року Бардіїв увійшов до складу Угорської держави. Проте і далі цією землею володіли переважно роди руського походження: Богати, Сударі, Старі. Протягом 1393—1414 рр. власником Бардіїва був князь Федір Коріятович, а з кінця XVI ст. і до 1601 року — князь Януш Острозький яко чоловік Зузани Шередій, дочки власника Маковицького замку Юрая Шередія.
Вершиною господарсько розвитку міста стало 15 століття, коли міщани розбагатіли, особливо завдяки виробництву полотна. У місті з прилеглими до нього лікувальними санаторіями були млини, пивзавод, цегельний завод, бойні та міські ваги. Бардіїв був центром торгівлі та ремесел.
З 16 століття місто потерпало від епідемій, війни, пожеж, увійшовши в смугу тривалого занепаду.
Після Другої світової війни влада Чехословаччини стала знову розвивати місто. Була проведена індустріалізація, багато уваги приділили відновленню історичних пам'яток. 1986 року місто отримало Європейську премію за реставрацію історичних пам'яток і було внесене до списку культурної спадщини ЮНЕСКО.

## Населення
| Рік:            | 1994.  | 2004.   | 2014.   | 2024.   |
| --------------- | ------ | ------- | ------- | ------- |
| Кількість осіб: | 32 800 | 33 400  | 33 060  | 29 788  |
| Різниця:        |        | +1,82 % | -1,01 % | -9,89 % |

| Рік:            | 2023.  | 2024.   |
| --------------- | ------ | ------- |
| Кількість осіб: | 29 964 | 29 788  |
| Різниця:        |        | -0,58 % |

## Пам'ятки
Центр колишнього важливого торгового міста — це комплекс історичних будівель, які оточені майже безперервною системою міських фортифікацій. Серед них:
- Монументальний храм Святого Егідія 13 століття являє собою найцінніший пам'ятник. Його винятковість підтверджується одинадцятьма стулковими вівтарями, а також тим, що він віднесений до національних пам'ятників культури;
- Домінантою прямокутної площі є розташована в центрі ратуша в стилі готики і відродження 16 століття, у якій поєднані піздньоготична форма з ранньоренесансними компонентами. Вона прикрашена високими щитами, двосхилим дахом і прекрасним сходовим ліхтарем. У наш час[коли?] тут розміщується музей;
- Поблизу площі розташований комплекс будівель колишніх єврейських лазень і синагог кінця 18 століття;
- Недалеко від міста є відомий курорт — Бардіївські Купелі (Bardejovské kúpele) і кілька дерев'яних церков.

### Храми
- римо-католицький костел Різдва Діви Марії з 14 століття в стилі готики, кілька разів перебудований у стилі псевдоромантизму, з 1970 року національна культурна пам'ятка. Розташований в частині Бардіївська Нова Весь,
- римо-католицький костел святої Анни з 1825—1826 років у стилі класицизму в частині Довга Лука,
- греко-католицька церква святих Петра і Павла з 1901—1902 років, з 1970 року національна культурна пам'ятка,
- греко-католицька церква Успіння Пресвятої Богородиці з 21 століття в житловому кварталі «Дружба»,
- греко-католицька церква блаженних ієромучеників Павла Петра Гойдича та Василя Гопка з 21 століття в частині Вінбарг,
- православна церква святого Серафима Саровського та рівноапостолів Кирила і Мефодія з 21 століття у візантійському стилі в частині Вінбарг.

## Український слід
Собор святого Егідія зводив видатний архітектор XV ст. русин Микола з Бардієва (1448—1458), а вже пізніше його справу продовжили Степан з Кошиць, Іван з Пряшева та майстер Олександр, який 1508 р., разом з Олексієм, збудував приміщення міської ради (ратуші). До виготовлення 11 вівтарів залучено було тільки руських лемківських майстрів: Миколу з Бохні, Якова з Санча, Павла з Левочі та Миколу Криницького.
Найвидатнішим вченим русином з Бардієва був Амброзій Бардіївський. Він закінчив Краківський університет, навчаючись на кафедрі астрономії й 1486 року написав свою найбільшу працю «Tabulae», яка зберігається сьогодні у відділі рукописів наукової бібліотеки університету.
1903 року в місті була збудована кам'яна греко-католицька церква, яка існує й сьогодні.

У Ратуші діє Шариський музей з колекцією місцевих українських ікон XVI ст. пензля Т. Жебрацького.
Зі с. Збій до скансену м. Бардієва перенесено артефакти української церковної архітектури (бойківський стиль).
У Бардієві проходить фестиваль художньої самодіяльності «Маковицька струна».

## Цікаві факти
Герб міста Бардієва зображений на Соборному гербі України, авторства Миколи Битинського (на гербі Закарпаття в правому нижньому кутку).

wikiname: ukwiki

title: Бардіїв

in_language: uk

wikitext:
{{Місто
 | назва               = Бардіїв
 | місцева_назва       = {{lang-sk|Bardejov}}
 | зображення          = Bardejov namesti 3773.JPG
 | зображення_розмір   = 300пкс
 | зображення_підпис   = Ратушна площа
 | прапор              =
 | прапор_підпис       =
 | герб                = Coat of Arms of Bardejov.svg
 | герб_підпис         = Герб Бардієва
 | країна              = {{SVK}}
 | регіон              = [[Пряшівський край]]
[[Бардіїв (округ)|Округ Бардіїв]]
 | цифровий ідентифікатор=
 | вид ідентифікатора  =
 | розташування        = Map slovakia bardejov.png
 | розташування_розмір = 300пкс
 | розташування_підпис = Бардіїв на мапі Словаччини
 | mapx                = 228
 | mapy                = 16
 | засноване           = 1241
 | статус              =
 | магдебурзьке право  =
 | катойконім          =
 | агломерація         =
 | часовий пояс        = [[UTC+1]], [[літо|влітку]] [[UTC+2]]
 | висота над рівнем моря=
 | поштові індекси     = 085 01
 | код країни          =+421
 | код міста           =54
 | координати          =  {{coord|49|18|13|N|21|16|48|E|scale:30000|display=inline,title}}
 |lat_dir=N | lat_deg= 49 | lat_min= 18
            | lat_sec= 13
 |lon_dir=E | lon_deg= 21 | lon_min= 16
            | lon_sec= 48

 | країна карта        =
 | розмір карти країни = 300
 | регіон карта        = Пряшівський край
 | розмір карти регіону= 300
 | поділ міста         =
 | міста-побратими     = [[Тячів]]
 | день міста          =
 | адреса              =
 | вебсторінка         = http://www.bardejov.sk
 | мер                 = Борис Ганущак

}}

'''Ба́рдіїв''', або ''Бардеїв'' ({{lang-sk|Bardejov}} ; {{lang-hu|Bártfa}}, {{lang-de|Bartfeld}}, {{lang-rue|Бардеёв}}, {{lang-pl|Bardejów}}) — [[місто]] на [[схід|сході]] [[Словаччина|Словаччини]], в етнокультурному регіоні [[Пряшівщина]]. Занесене до [[Список об'єктів Світової спадщини ЮНЕСКО в Словаччині|Списку всесвітньої культурної спадщини ЮНЕСКО]]. [[Населення]] 33 402 осіб ([[2003]]).

== Географія ==
Розташоване на південних схилах [[Низькі Бескиди|Низьких Бескидів]], на березі річки [[Тепла (притока Ондави)|Топля]], поблизу [[Державний кордон|кордону]] з [[Польща|Польщею]]. Протікає [[Андрейов потік]] (міською частиною Бардіївська Нова Весь).<ref>[https://voda.oma.sk/andrejov-potok Andrejov potok]</ref>

== Історія ==
[[Файл:Bardejov10Slovakia6.JPG|left|thumb|Центральна площа Бардієва.]]
Перші письмові згадки про місто датовані [[1241]] роком. У [[Галицько-Волинський літопис|«Літописі руському»]] розповідається про те, як король [[Данило Романович]] ''«йшов з Угрів до Ляхів»'' через ''«Бардейов»''. Довгий час місто входило до складу Руського королівства [[Галицько-Волинське князівство|(Галицько-Волинської держави)]]. Лише [[1321]] року Бардіїв увійшов до складу [[Угорщина|Угорської держави]]. Проте і далі цією землею володіли переважно роди [[українці|руського]] походження: Богати, Сударі, Старі. Протягом 1393—1414 рр. власником Бардіїва був князь [[Федір Коріятович]], а з кінця XVI ст. і до 1601 року — князь [[Януш Острозький]] яко чоловік Зузани Шередій, дочки власника Маковицького замку Юрая Шередія.

Вершиною господарсько розвитку міста стало [[15 століття]], коли міщани розбагатіли, особливо завдяки виробництву полотна. У місті з прилеглими до нього лікувальними [[санаторій|санаторіями]] були [[млин]]и, пивзавод, цегельний завод, бойні та міські ваги. Бардіїв був центром [[торгівля|торгівлі]] та [[ремесло|ремесел]].

З [[16 століття]] місто потерпало від [[епідемія|епідемій]], [[війна|війни]], [[пожежа|пожеж]], увійшовши в смугу тривалого занепаду.

Після [[Друга світова війна|Другої світової війни]] влада [[Чехословаччина|Чехословаччини]] стала знову розвивати місто. Була проведена [[індустріалізація]], багато уваги приділили відновленню історичних пам'яток. [[1986]] року місто отримало Європейську премію за реставрацію історичних пам'яток і було внесене до [[Список об'єктів Світової спадщини ЮНЕСКО в Словаччині|списку культурної спадщини ЮНЕСКО]].

== Населення ==
{{SK|pop}}

== Пам'ятки ==
Центр колишнього важливого торгового міста — це комплекс історичних будівель, які оточені майже безперервною системою міських фортифікацій. Серед них:
* Монументальний храм Святого Егідія 13 століття являє собою найцінніший пам'ятник. Його винятковість підтверджується одинадцятьма стулковими [[вівтар]]ями, а також тим, що він віднесений до національних пам'ятників культури;
* Домінантою прямокутної площі є розташована в центрі [[Бардіївська ратуша|ратуша]] в стилі [[готика|готики]] і [[відродження]] [[16 століття]], у якій поєднані піздньоготична форма з ранньоренесансними компонентами. Вона прикрашена високими щитами, двосхилим [[дах]]ом і прекрасним сходовим ліхтарем. У наш час{{коли}} тут розміщується [[музей]];
* Поблизу площі розташований комплекс будівель колишніх єврейських [[лазня|лазень]] і [[синагога|синагог]] кінця [[18 століття]];
* Недалеко від міста є відомий [[курорт]] — Бардіївські Купелі (Bardejovské kúpele) і кілька дерев'яних [[церква (храм)|церков]].

=== Храми ===
* римо-католицький [[костел]] Різдва Діви Марії з [[14 століття]] в стилі [[готика|готики]], кілька разів перебудований у стилі псевдоромантизму, з 1970 року національна культурна пам'ятка. Розташований в частині Бардіївська Нова Весь,
* римо-католицький костел святої Анни з 1825—1826 років у стилі [[класицизм]]у в частині Довга Лука,
* греко-католицька [[Церква (будівля)|церква]] святих Петра і Павла з 1901—1902 років, з 1970 року національна культурна пам'ятка,
* греко-католицька церква Успіння Пресвятої Богородиці з [[21 століття]] в житловому кварталі «Дружба»,
* греко-католицька церква блаженних ієромучеників Павла Петра Гойдича та Василя Гопка з [[21 століття]] в частині Вінбарг,
* православна церква святого Серафима Саровського та рівноапостолів Кирила і Мефодія з [[21 століття]] у [[Візантійське мистецтво|візантійському стилі]] в частині Вінбарг.

== Український слід ==
[[Файл:Bardejov-town center square.jpg|thumb|left|Собор святого Егідія (1247), ратуша (1505)]]
Собор святого Егідія зводив видатний архітектор XV ст. русин [[Микола з Бардієва]] (1448—1458), а вже пізніше його справу продовжили Степан з Кошиць, Іван з [[Пряшів|Пряшева]] та майстер Олександр, який 1508 р., разом з Олексієм, збудував приміщення міської ради (ратуші). До виготовлення 11 вівтарів залучено було тільки руських [[лемки|лемківських]] майстрів: Миколу з [[Бохня|Бохні]], Якова з Санча, Павла з [[Левоча|Левочі]] та Миколу Криницького.

Найвидатнішим вченим русином з Бардієва був [[Амброзій Бардіївський]]. Він закінчив [[Краківський університет]], навчаючись на кафедрі астрономії й [[1486]] року написав свою найбільшу працю «Tabulae», яка зберігається сьогодні у відділі рукописів наукової бібліотеки університету.
[[Файл:Герб Украинской НР.png|thumb|{{center|Соборний герб України авторства М. Битинського.}}]]
1903 року в місті була збудована кам'яна [[УГКЦ|греко-католицька]] церква, яка існує й сьогодні.

У Ратуші діє Шариський музей з колекцією місцевих українських ікон XVI ст. пензля Т. Жебрацького.

Зі с. [[Збій]] до [[Бардейовський скансен|скансену]] м. Бардієва перенесено артефакти української церковної архітектури (бойківський стиль).

У Бардієві проходить фестиваль художньої самодіяльності «[[Маковицька струна]]».

== Цікаві факти ==

Герб міста Бардієва зображений на Соборному гербі України, авторства [[Битинський Микола Оверкович|Миколи Битинського]] (на гербі [[Закарпаття]] в правому нижньому кутку).

== Література ==
* ''[[Семенюк Святослав Михайлович|Семенюк С]].'' Український путівник по Словаччині. — Львів, 2007.
* ''[[Січинський Володимир Юхимович|Січинський В]]''. [http://shron2.chtyvo.org.ua/Naukove_tovarystvo_imeni_Shevchenka/Zapysky_Tom_151.pdf Архітектура міста Бардієва] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20181129184225/http://shron2.chtyvo.org.ua/Naukove_tovarystvo_imeni_Shevchenka/Zapysky_Tom_151.pdf |date=29 листопада 2018 }} // [[Записки НТШ]]. Праці історично-філософічної секції. — Львів, 1931. — Т. CLI. — С. 57—97.
* Terra Пряшівщина // [[Український тиждень]]. — 2010. — № 16 (129) (23—29 квітня). — С. 60—63.
* Географический энциклопедический словарь. — Москва : Советская энциклопедия, 1989. — С. 58. {{ref-ru}}

== Примітки ==
{{reflist}}

== Посилання ==
* {{офіційний сайт||міста}}
{{obce}}
{{Округ Бардіїв|nocat=так}}
{{Пряшівський край}}
{{Словаччина}}
{{Світова спадщина в Словаччині}}

[[Категорія:Бардіїв| ]]
[[Категорія:Бардіїв (округ)]]
[[Категорія:Міста Словаччини]]
[[Категорія:Пряшівщина]]
[[Категорія:Світова спадщина у Словаччині]]
[[Категорія:Курорти Словаччини]]
[[Категорія:Населені пункти, засновані 1241]]
[[Категорія:Засновані в Європі 1241]]

title: — сусідні нас. пункти

Герб: Прапор

Герб Бардієва: прапор

Країна: Словаччина

Регіон: Пряшівський край · Округ Бардіїв

Столиця для: Округ Бардіїв (округ Словаччини)

Водойма: Тепла

Міста-побратими: Тячів

Часовий пояс: UTC+1, влітку UTC+2

Номери автомобілів: BJ

Мер міста: Борис Ганущак


text:
# Kingenidae
Kingenidae is a family of brachiopods belonging to the order Terebratulida.

## Genera
The following genera are included in Kingenidae:
- Aldingia Thomson, 1916
- Belothyris Smirnova, 1960
- Dictyothyropsis Barczyk, 1969
- Dzirulina  Nutsubidze, 1945
- Kingena Davidson, 1852
- Paraldingia Richardson, 1973
- Waconella  Owen, 1970
- Zeuschneria Smirnova, 1975
- Zittelina Rollier, 1919

wikiname: enwiki

title: Kingenidae

in_language: en

wikitext:
{{Short description|Family of brachiopods}}
{{Automatic taxobox
|image         = Kingena wacoensis brachial valve.jpg
|image_caption = ''Waconella wacoensis'' (Roemer, 1852)
|taxon         = Kingenidae
|authority     = Elliot, 1948
}}
'''Kingenidae''' is a family of [[brachiopods]] belonging to the order [[Terebratulida]].<ref name="GBIF">{{cite web |title=Kingenidae |url=https://www.gbif.org/species/3059 |website=www.gbif.org |access-date=13 June 2021 |language=en}}</ref>

==Genera==
{{Expand section|date=June 2021}}

The following genera are included in Kingenidae:<ref name="GBIF" /><ref name=Owen1970>{{cite journal |last=Owen |first=y Ellis Frederic |date= 1970 |title=A Revision Of The Brachiopod Subfamily Kingeninae Elliott |journal= Bulletin of the British Museum of Natural History, London (Geology) |volume=19 |pages=29–83}}</ref>
* ''[[Aldingia]]'' Thomson, 1916
* ''[[Belothyris]]'' Smirnova, 1960
* ''[[Dictyothyropsis]]'' Barczyk, 1969
* ''[[Dzirulina]]''  Nutsubidze, 1945
* ''[[Kingena]]'' Davidson, 1852
* ''[[Paraldingia]]'' Richardson, 1973
* ''[[Waconella]]''  Owen, 1970
* ''[[Zeuschneria]]'' Smirnova, 1975
* ''[[Zittelina (brachiopod)|Zittelina]]'' Rollier, 1919

==References==
{{Reflist}}

{{Taxonbar|from=Q18548389}}

[[Category:Brachiopods]]

title: Scientific classification

Domain: Eukaryota

Kingdom: Animalia

Phylum: Brachiopoda

Class: Rhynchonellata

Order: Terebratulida

Family: Kingenidae · Elliot, 1948


text:
# ハイセーヤスダ
ハイセーヤスダ（本名：黒崎 竜太郎（くろさき りゅうたろう）、1966年1月15日 - ）は、神奈川県・鎌倉市出身のフリーライターである。テンプル大学ジャパンキャンパス中退。

## 概要
にっかつ芸術学院映像創作科シナリオコース卒業。テレビ番組制作の泉放送制作株式会社を経て、1990年、編集プロダクション・株式会社G.B.に入社。中2時代、高2時代、高3時代では主に芸能人のインタビュー記事を担当。マミイ、小学五年生、蛍雪時代などの編集を経て、東京スポーツや内外タイムスで連載したこともある。
1997年、ez、MEN'S WALKER、宝島などの編集を手がけ、マンガ情報雑誌comnaviでは漫画家の赤塚不二夫の担当を務める。近年は週刊特報、サンデー毎日、週刊プレイボーイ、Can DO!ぴあ、ケータイMAGAZINE、第三文明、週刊少年キング、毎日グラフアミューズ、ベストギア、She's ブレイク！、モバッチェ、ウルトラ1、週刊ポスト、月刊DONDON、ケータイ攻略マガジン、デジタルネットギアほか、インターネット媒体でi-mode style（ソフトバンク）やiキューピット（デイジット）、imodeＣLUB（イーストプレス）を編集。週刊実話や増刊新鮮組、実話ドキュメントの記者としても活動した。
一時期、ジャーナリスト・大林高士のゴーストライターをしていたことを、大林の死後、2012年9月に主宰した「偲ぶ会」で明かしている。impressTVでプロレスのマスクを被って海外ゲームの解説を務めたこともある。以前はペンネームをその度使い分けてきたが、2003年からはファンであるボクシングを中心としたブログ「拳論」の管理者として「ハイセーヤスダ」のペンネームを固定。また、幼少時を施設で過ごした経験から、施設への寄付をするボランティア活動も行っている。

## 著書
- サイバースペースからの挑戦状
- 公安アンダーワールド

wikiname: jawiki

title: ハイセーヤスダ

in_language: ja

wikitext:
{{複数の問題
| 存命人物の出典明記 = 2021年8月
| 脚注の不足 = 2021年8月
| 参照方法 = 2021年8月
}}
'''ハイセーヤスダ'''（本名：'''黒崎 竜太郎'''（くろさき りゅうたろう）、[[1966年]][[1月15日]] - ）は、[[神奈川県]]・[[鎌倉市]]出身の[[フリーライター]]である。[[テンプル大学ジャパンキャンパス]]中退。

==概要==
[[にっかつ芸術学院]]映像創作科シナリオコース卒業。テレビ番組制作の泉放送制作株式会社を経て、1990年、編集プロダクション・株式会社G.B.に入社。[[中2時代]]、[[高2時代]]、[[高3時代]]では主に芸能人のインタビュー記事を担当。[[マミイ]]、[[小学五年生]]、[[蛍雪時代]]などの編集を経て、[[東京スポーツ]]や[[内外タイムス]]で連載したこともある。

1997年、[[ez]]、[[MEN'S WALKER]]、宝島などの編集を手がけ、マンガ情報雑誌[[comnavi]]では漫画家の[[赤塚不二夫]]の担当を務める。近年は[[週刊特報]]、[[サンデー毎日]]、[[週刊プレイボーイ]]、[[Can DO!ぴあ]]、[[ケータイMAGAZINE]]、[[第三文明]]、[[週刊少年キング]]、[[毎日グラフアミューズ]]、[[ベストギア]]、[[She's ブレイク！]]、[[モバッチェ]]、[[ウルトラ1]]、[[週刊ポスト]]、[[月刊DONDON]]、[[ケータイ攻略マガジン]]、[[デジタルネットギア]]ほか、インターネット媒体で[[i-mode style]]（ソフトバンク）や[[iキューピット]]（デイジット）、[[imodeＣLUB]]（イーストプレス）を編集。[[週刊実話]]や[[増刊新鮮組]]、[[実話ドキュメント]]の記者としても活動した。

一時期、ジャーナリスト・[[大林高士]]の[[ゴーストライター]]をしていたことを、大林の死後、2012年9月に主宰した「偲ぶ会」で明かしている。impressTVでプロレスのマスクを被って海外ゲームの解説を務めたこともある。以前はペンネームをその度使い分けてきたが、2003年からはファンであるボクシングを中心としたブログ「[[拳論]]」の管理者として「ハイセーヤスダ」のペンネームを固定。また、幼少時を施設で過ごした経験から、施設への寄付をするボランティア活動も行っている。

==著書==
* サイバースペースからの挑戦状
* 公安アンダーワールド

==参考文献==
週刊宝島・連載「アンダーワールド」
ブログ「拳論」
週刊特報・編集後記

==関連項目==
*[[マイコンBASICマガジン]]

==外部リンク==
* {{Wayback|url=http://boxing.10.dtiblog.com/ |title=拳論！GEN-RON |date=20080515171403}} - 管理人を務めるボクシングブログ

{{Writer-stub}}

{{DEFAULTSORT:はいせえやすた}}
[[Category:フリーライター]]
[[Category:日本のボクシングに関する人物]]
[[Category:神奈川県出身の人物]]
[[Category:1966年生]]
[[Category:存命人物]]


text:
# Édouard Corbière
Jean Antoine René Édouard Corbière (1 April 1793 in Brest – 27 September 1875 in Morlaix) was a French sailor, shipowner, journalist and writer, considered to be the father of the French maritime novel. He was the father of poet Tristan Corbière.

## Life

### Early years
The Corbière family originated in Valès, a hamlet in the Haut-Languedoc (now part of the commune of Le Bez, to the east of Castres, in the Tarn département). At the time of Édouard's birth his father was an infantry captain in the French Navy - his mother, Jeanne-Renée Dubois, had been born at Morlaix in 1768. Édouard was the third of four children.
On his father's death in 1802, the young Édouard had no choice but to enter the navy to provide a family income. He became a mousse in 1804, a novice in 1806, and an aspirant in 1807 before being captured by the British on 8 May 1811.  He was a prisoner on parole at Tiverton, Devon, until November 1811 when he was sent to Stapleton Prison near Bristol. He was repatriated to France because of ill-health in July 1812. He was ejected from the navy on the Bourbon Restoration due to his liberal views and started writing pamphlets, leading him into several stand-offs with the law, firstly at Brest in 1819 due to his writings in La Guêpe, then at Rouen in 1823 in La Nacelle. The latter forced him to become a sailor again, this time in the merchant navy. He sailed for ten years as a long-distance captain of the Nina (an old three-master captured from the British), mainly between Le Havre and Martinique.

### Literary debut
He gave up sea-service for good in 1828, landing in Le Havre, where he was immediately approached by Stanislas Faure, manager of the Journal du Havre newspaper, and asked to become its editor, a post he held until 1839 and for which he wrote until 1843. Under his leadership this daily newspaper rose from a tiny advertisements sheet into a first-rank organ for commercial and maritime information.
In the meantime he wrote several novels, the best-known of which, Le Négrier (1832), gained him national fame in France. In 1839 the Finistère steam-packet company (Compagnie des paquebots à vapeur du Finistère) began operating between Le Havre and Morlaix - Corbière was one of its administrators, then its director, until his death.

### Final years
In 1844, his marriage to Marie-Angélique-Aspasie Puyo, younger daughter of his friend, the merchant Joachim Puyo, négociant, led Corbière to settle for good at Morlaix. He launched a regatta in 1851, then unsuccessfully proposed starting a national subscription for France to send a yacht to the regatta around the Isle of Wight at which, on 22 August 1851, the schooner America won the trophy later renamed the America Cup. Corbière was also a member of the municipal council of Morlaix in 1855 and 1860. Entering the Chamber of Commerce in 1848, he was its vice-president from 1866 to 1868, then its president from 1868 to March 1875.
A few months before his death, Corbière was profoundly affected by the death of his eldest son Édouard-Joachim (better known as Tristan Corbière). Corbière's death was an occasion for public mourning in both Morlaix and Le Havre. The steam-packet company's ship Morlaix and the other ships sailing out of the ports of Finistère, all flew their flags at half mast, while the Morlaix herself carried Corbière's coffin, which was then taken ashore by sailors. In 1880, a short road in central Le Havre was renamed after Corbière and later Brest, Morlaix (1905) and Roscoff (1911) did the same. In 1906, the steam-packet company decided to name its fifth and last ship Édouard Corbière. The shipping company founded by Corbière in 1839 disappeared in 1921, after the French state failed to fully reimburse it for the loss of its last ship, torpedoed in the Mediterranean in 1917.

## Works
- À la Liberté publique, dithyramb, 1819 Online text
- Le Dix-Neuvième Siècle, political satire, 1819 Online text
- La Marotte des Ultra, ou Recueil des chansons patriotiques, 1819 Online text
- Trois Jours d'une mission à Brest, 1819
- La Lanterne magique, pièce curieuse représentant la Chambre des Députés de 1819, 1819 Online text
- Les Philippiques françaises, poem, 1820
- Notre Âge, satire, 1821
- Élégies brésiliennes, suivies de Poésies diverses, et d'une Notice sur la traite des noirs, 1823 Online text
- Brésiliennes, 1825 Online text
- Corbière à Corbière. Épître à Son Excellence le comte de Corbière, 1827
- Poésies de Tibulle, French verse translation of the poems of Tibullus, 1829
- Les Pilotes de l'Iroise, maritime novel, 1832
- Contes de bord, 1833 Online text
- La Mer et les marins, maritime scenes, 1833 Online text
- Le Prisonnier de guerre, maritime novel, 1834
- Le Négrier, aventures de mer, 4 vol., 1834 Online text 1 2 3 4
- Scènes de mer, 2 vol., 1835 Online text 1 2
- Le Banian, maritime novel, 2 vol., 1836
- Les Folles-brises, 2 vol., 1838 Online text 1 2
- Les Trois Pirates, 2 vol., 1838
- Tribord et bâbord, maritime novel, 2 vol., 1840 Online text 1 2
- Pelaio, roman maritime, 2 vol., 1843 Online text 1 2
- Les Îlots de Martin Vaz, maritime novel, 2 vol., 1843 Online text 1 2
- Cric-Crac, maritime novel, 2 vol., 1846 Online text 1 2
- Pétition maritime à l'Assemblée nationale, 1848
- Questions soumises à l'enquête sur la marine marchande, 1851

title: Édouard Corbière

wikitext:
{{more citations needed|date=September 2014}}
[[Image:Edouard-corbiere.jpg|thumb|Édouard Corbière]]
'''Jean Antoine René Édouard Corbière''' (1 April 1793 in [[Brest, France|Brest]] – 27 September 1875 in [[Morlaix]]) was a French sailor, shipowner, journalist and writer, considered to be the father of the French [[nautical fiction|maritime novel]]. He was the father of poet [[Tristan Corbière]].

== Life ==

=== Early years ===
The Corbière family originated in Valès, a hamlet in the [[Haut-Languedoc]] (now part of the commune of [[Le Bez]], to the east of [[Castres]], in the [[Tarn (department)|Tarn]] ''département''). At the time of Édouard's birth his father was an infantry captain in the French Navy - his mother, Jeanne-Renée Dubois, had been born at [[Morlaix]] in 1768. Édouard was the third of four children.

On his father's death in 1802, the young Édouard had no choice but to enter the navy to provide a family income. He became a ''mousse'' in 1804, a ''novice'' in 1806, and an ''aspirant'' in 1807 before being captured by the British on 8 May 1811.  He was a prisoner on parole at [[Tiverton, Devon]], until November 1811 when he was sent to Stapleton Prison near Bristol. He was repatriated to France because of ill-health in July 1812.<ref>National Archives ADM 103/417.</ref> He was ejected from the navy on the [[Bourbon Restoration in France|Bourbon Restoration]] due to his liberal views and started writing pamphlets, leading him into several stand-offs with the law, firstly at [[Brest, France|Brest]] in 1819 due to his writings in ''La Guêpe'', then at [[Rouen]] in 1823 in ''La Nacelle''. The latter forced him to become a sailor again, this time in the merchant navy. He sailed for ten years as a long-distance captain of the ''Nina'' (an old three-master captured from the British), mainly between [[Le Havre]] and [[Martinique]].

=== Literary debut ===
He gave up sea-service for good in 1828, landing in Le Havre, where he was immediately approached by Stanislas Faure, manager of the ''Journal du Havre'' newspaper, and asked to become its editor, a post he held until 1839 and for which he wrote until 1843. Under his leadership this daily newspaper rose from a tiny advertisements sheet into a first-rank organ for commercial and maritime information.

In the meantime he wrote several novels, the best-known of which, ''Le Négrier'' (1832), gained him national fame in France. In 1839 the Finistère steam-packet company (Compagnie des paquebots à vapeur du Finistère) began operating between Le Havre and Morlaix - Corbière was one of its administrators, then its director, until his death.

=== Final years ===
In 1844, his marriage to Marie-Angélique-Aspasie Puyo, younger daughter of his friend, the merchant Joachim Puyo, négociant, led Corbière to settle for good at Morlaix. He launched a regatta in 1851, then unsuccessfully proposed starting a national subscription for France to send a yacht to the regatta around the [[Isle of Wight]] at which, on 22 August 1851, the schooner ''America'' won the trophy later renamed the [[America Cup]]. Corbière was also a member of the municipal council of Morlaix in 1855 and 1860. Entering the Chamber of Commerce in 1848, he was its vice-president from 1866 to 1868, then its president from 1868 to March 1875.

A few months before his death, Corbière was profoundly affected by the death of his eldest son Édouard-Joachim (better known as [[Tristan Corbière]]). Corbière's death was an occasion for public mourning in both Morlaix and Le Havre. The steam-packet company's ship ''Morlaix'' and the other ships sailing out of the ports of Finistère, all flew their flags at half mast, while the ''Morlaix'' herself carried Corbière's coffin, which was then taken ashore by sailors. In 1880, a short road in central Le Havre was renamed after Corbière and later Brest, [[Morlaix]] (1905) and [[Roscoff]] (1911) did the same. In 1906, the steam-packet company decided to name its fifth and last ship ''Édouard Corbière''. The shipping company founded by Corbière in 1839 disappeared in 1921, after the French state failed to fully reimburse it for the loss of its last ship, torpedoed in the Mediterranean in 1917.

== Works ==
*''À la Liberté publique'', [[dithyramb]], 1819 [http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k1148081.pdf Online text]
*''Le Dix-Neuvième Siècle'', political satire, 1819 [http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k114810b.pdf Online text]
*''La Marotte des Ultra, ou Recueil des chansons patriotiques'', 1819 [http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k114809d.pdf Online text]
*''Trois Jours d'une mission à Brest'', 1819
*''La Lanterne magique, pièce curieuse représentant la Chambre des Députés de 1819'', 1819 [http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k114807n.pdf Online text]
*''Les Philippiques françaises'', poem, 1820
*''Notre Âge'', satire, 1821
*''Élégies brésiliennes, suivies de Poésies diverses, et d'une Notice sur la traite des noirs'', 1823 [http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k1091156.pdf Online text]
*''Brésiliennes'', 1825 [http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k5447572f.pdf Online text]
*''Corbière à Corbière. Épître à Son Excellence le comte de Corbière'', 1827
*''Poésies de Tibulle'', French verse translation of the poems of [[Tibullus]], 1829
*''Les Pilotes de l'Iroise'', maritime novel, 1832
*''Contes de bord'', 1833 [http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k109114t.pdf Online text]
*''La Mer et les marins'', maritime scenes, 1833 [http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k109116k.pdf Online text]
*''Le Prisonnier de guerre'', maritime novel, 1834
*''Le Négrier'', aventures de mer, 4 vol., 1834 [http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k108351d.pdf Online text 1] [http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k108364w.pdf 2] [http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k1083658.pdf 3] [http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k108366n.pdf 4]
*''Scènes de mer'', 2 vol., 1835 [http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k109119q.pdf Online text 1] [http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k109118b.pdf 2]
*''Le Banian'', maritime novel, 2 vol., 1836
*''Les Folles-brises'', 2 vol., 1838 [http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k5727105t.pdf Online text 1] [http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k5471446k.pdf 2]
*''Les Trois Pirates'', 2 vol., 1838
*''Tribord et bâbord'', maritime novel, 2 vol., 1840 [http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k5471496g.pdf Online text 1] [http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k5471518m.pdf 2]
*''Pelaio'', roman maritime, 2 vol., 1843 [http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k54715747.pdf Online text 1] [http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k54714707.pdf 2]
*''Les Îlots de Martin Vaz'', maritime novel, 2 vol., 1843 [http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k54714544.pdf Online text 1] [http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k5471541v.pdf 2]
*''Cric-Crac'', maritime novel, 2 vol., 1846 [http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k114973v.pdf Online text 1] [http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k114973v.pdf 2]
*''Pétition maritime à l'Assemblée nationale'', 1848
*''Questions soumises à l'enquête sur la marine marchande'', 1851

== References ==
{{Reflist}}

== External links ==
*{{in lang|fr}} [http://www.corbiere.ville.morlaix.fr/ Site] - town of Morlaix
* {{Gutenberg author |id=Corbière,+Edouard | name=Edouard Corbière}}
* {{Internet Archive author |sname=Édouard Corbière}}
* {{in lang|fr}} Jean Berthou: "Edouard Corbière, père du  roman maritime en France, catalogue de l'exposition présentée à Brest et à Morlaix en 1990, 65 p., Gallimard, 1990.
* {{in lang|fr}} Jean Berthou: "Edouard Corbière, père naturel et spirituel de Tristan", in "Tristan Corbière en 1995", Comité Tristan Corbière/Bibliothèque de Morlaix, p. 43-53,1996.
* {{in lang|fr}} Pascal Rannou: "Le thème du naufrageur chez Edouard et Tristan Corbière: les aléas d'un topos maritime", in "Bretagne et mer en écriture", revue Plurial n°17, Presses Universitaires de Rennes, p. 217-230, 2008.

{{Authority control}}

{{DEFAULTSORT:Corbiere, Edouard}}
[[Category:1793 births]]
[[Category:1875 deaths]]
[[Category:French Navy officers from Brest, France]]
[[Category:French journalists]]
[[Category:French sailors]]
[[Category:19th-century French novelists]]
[[Category:Maritime writers]]
[[Category:Nautical historical novelists]]
[[Category:19th-century sailors]]
[[Category:French male novelists]]
[[Category:19th-century French male writers]]
[[Category:French male non-fiction writers]]


text:
# Chytranthus pilgerianus
Chytranthus pilgerianus là một loài thực vật có hoa trong họ Bồ hòn. Loài này được (Gilg ex Radlk.) Pellegr. mô tả khoa học đầu tiên năm 1956.

wikiname: viwiki

title: Chytranthus pilgerianus

in_language: vi

wikitext:
{{tiêu đề nghiêng}}
{{Bảng phân loại
| name = ''Chytranthus pilgerianus''
| status =
| status_system =
| status_ref =
| image =
| image_caption =
| regnum = [[Thực vật|Plantae]]
| unranked_divisio = [[Thực vật có hoa|Angiospermae]]
| unranked_classis = [[Thực vật hai lá mầm thật sự|Eudicots]]
| ordo = [[Bộ Bồ hòn|Sapindales]]
| familia = [[Họ Bồ hòn|Sapindaceae]]
| genus = ''[[Chytranthus]]''
| species = '''''C. pilgerianus'''''
| binomial = ''Chytranthus pilgerianus''
| binomial_authority = (Gilg ex Radlk.) Pellegr., 1956
}}
'''''Chytranthus pilgerianus''''' là một loài [[thực vật có hoa]] trong [[họ Bồ hòn]]. Loài này được (Gilg ex Radlk.) Pellegr. mô tả khoa học đầu tiên năm 1956.<ref>{{chú thích web|url=http://www.theplantlist.org/tpl1.1/record/kew-2720493| title=''Chytranthus pilgerianus''|access-date=ngày 13 tháng 6 năm 2013| author=The Plant List | year =2010}}</ref>

==Chú thích==
{{tham khảo|30em}}

==Liên kết ngoài==
*{{commonscat-inline|Chytranthus pilgerianus}}
*{{wikispecies-inline|Chytranthus pilgerianus}}
*{{IPNI2|Chytranthus pilgerianus|782292-1|access-date=ngày 13 tháng 6 năm 2013}}

[[Thể loại:Chytranthus]]
[[Thể loại:Thực vật được mô tả năm 1956]]

{{Sapindoideae-stub}}

[[es:Chytranthus pilgerianus]]

title: Phân loại khoa học

Giới (regnum): Plantae

(không phân hạng): Angiospermae Eudicots

Bộ (ordo): Sapindales

Họ (familia): Sapindaceae

Chi (genus): Chytranthus

Loài (species): C. pilgerianus

title: Danh pháp hai phần

Danh pháp hai phần: Chytranthus pilgerianus · (Gilg ex Radlk.) Pellegr., 1956


text:
# كييتا إناجاكي
كييتا إناجاكي (باليابانية: 稲垣啓太؛ بالكانا: いながき けいた) هو لاعب اتحاد الرغبي ياباني، ولد في 2 يونيو 1990 في نيغاتا في اليابان.

## وصلات خارجية
- كييتا إناجاكي عل موقع إسبنسكروم (الإنجليزية)
- كييتا إناجاكي على موقع ItsRugby.co.uk (الإنجليزية)

wikiname: arwiki

title: كييتا إناجاكي

in_language: ar

wikitext:
{{يتيمة|تاريخ=أبريل 2019}}
{{صندوق معلومات شخص}}
'''كييتا إناجاكي''' ([[اللغة اليابانية|باليابانية]]: 稲垣啓太؛ [[كانا|بالكانا]]: '''いながき けいた''') هو [[لاعب اتحاد الرغبي]] [[اليابان|ياباني]]، ولد في [[2 يونيو]] [[1990]] في [[نيغاتا]] في [[اليابان]].<ref name="Keita Inagaki Panasonic Wild Knights Player Profile">{{استشهاد ويب | مسار=http://panasonic.co.jp/sports/rugby/member/inagaki_keita/ | عنوان=Keiga Inagaki Panasonic Wild Knights Player Profile | عمل=Panasonic Rugby | لغة = Japanese | تاريخ الوصول=11 February 2015| مسار أرشيف = https://web.archive.org/web/20161016170932/http://panasonic.co.jp/sports/rugby/member/inagaki_keita/ | تاريخ أرشيف = 16 أكتوبر 2016 }}</ref><ref name="Keita Inagaki Melbourne Rebels Player Profile">{{استشهاد ويب | مسار=http://www.melbournerebels.com.au/team/keita-inagaki | عنوان=Keita Inagaki Melbourne Rebels Player Profile | عمل=Rebels Rugby | تاريخ الوصول=11 February 2015| مسار أرشيف = https://web.archive.org/web/20150921151035/http://www.melbournerebels.com.au/team/keita-inagaki | تاريخ أرشيف = 21 سبتمبر 2015| حالة المسار =dead}}</ref><ref name="Panasonic prop Inagaki finalizes deal with Melbourne Rebels">{{استشهاد ويب | مسار=http://www.espn.co.uk/super-rugby-2015/rugby/story/251225.html | عنوان=Panasonic prop Inagaki finalizes deal with Melbourne Rebels | عمل=Japan Times | تاريخ = 5 February 2015 | تاريخ الوصول=11 February 2015| مسار أرشيف = https://web.archive.org/web/20141221143357/http://www.espn.co.uk/super-rugby-2015/rugby/story/251225.html | تاريخ أرشيف = 21 ديسمبر 2014 }}</ref>

== مراجع ==
{{مراجع}}

== وصلات خارجية ==
* {{روابط رياضية}}
{{مواقع التواصل الاجتماعي}}
{{شريط بوابات|أعلام|اليابان|رغبي}}
{{بذرة لاعب اتحاد الرغبي ياباني}}
{{روابط شقيقة|commons=Keita Inagaki}}

[[تصنيف:لاعبو كأس العالم للرجبي 2023]]
[[تصنيف:لاعبو كأس العالم للرجبي 2019]]
[[تصنيف:لاعبو كأس العالم للرجبي 2015]]
[[تصنيف:أشخاص من نيغاتا]]
[[تصنيف:رياضيون من نييغاتا]]
[[تصنيف:رياضيون يابانيون مغتربون في أستراليا]]
[[تصنيف:لاعبو اتحاد رغبي دوليون من اليابان]]
[[تصنيف:لاعبو اتحاد رغبي يابانيون]]
[[تصنيف:مواليد 1990]]
[[تصنيف:لاعبو اتحاد رغبي يابانيون مغتربون]]
[[تصنيف:لاعبو اتحاد رغبي مغتربون في أستراليا]]

title: معلومات شخصية

الميلاد: 2 يونيو 1990 (35 سنة) · نيغاتا

مواطنة: اليابان

مركز اللعب: مبعد

الزوجة: كيكو أراي

title: الحياة العملية

المهنة: لاعب اتحاد الرغبي

الرياضة: اتحاد الرغبي

الحياة العملية: تعديل مصدري - تعديل


text:
# Charles Comfort
Charles Comfort, (O.C.), est un artiste canadien né le 22 juillet 1900 en Écosse et décédé le 5 juin 1994 à Ottawa au Canada. Il a exercé sa profession dans les domaines de la peinture, de la sculpture et de la littérature et a aussi enseigné l'art ainsi qu'agit comme administrateur d'organisme dans le domaine de la culture au Canada.

## Biographie

### Début de carrière
Charles Comfort est né à Édimbourg en Écosse le 22 juillet 1900. Sa famille déménage à Winnipeg au Canada en 1912 car et son père commence à travailler dans le département de comptabilité de la ville. Comme il est l'ainé de la famille, Charles doit commencer dès son jeune âge à travailler pour aider à subvenir aux besoins de la famille. Dans les années qui suivent, il travaille comme artiste commercial au studio Bridgen de Winnipeg et commence à suivre des cours du soir à la Winnipeg School of Art.
Il réussit à épargner l'argent nécessaire pour étudier à l'Art Students League of New York où les professeurs d'art Robert Henri et Euphrasius Tucker enseignent. Il continue à travailler à temps partiel pour le studio Brigden, il est transféré à Toronto en 1919. Pendant ce séjour à Toronto, il se joint à l'Arts and Letters Club (en) ou il suit  des ateliers de modèle vivant et où il rencontre des membres du Groupe des Sept. Il est d'ailleurs présent lors de l'exposition inaugurale de ce groupe d'artistes et les œuvres de ces derniers l'amènent à la peinture de paysage, thème qu'il affectionne tout au long de sa carrière.
Comfort retourne à Winnipeg en 1922 et réalise sa première exposition où il présente des aquarelles à la Winnipeg Art Gallery. Pendant cette période il rencontre Lionel Lemoine Fitzgerald (en) et Walter J. Phillips. Comfort ne peint sa première toile qu'en 1925 à la suite de son retour à Toronto où il devient ami avec Will Ogilvie qui l'a peut-être influencé dans cette voie. En 1928, il réalise un portrait à l'aquarelle « remarquable » du violoniste Alexander Chuhaldin avec son violon Amati  où figure en arrière-plan une étude de Natalia Goncharova pour l'opéra Le Coq d'Or (cette œuvre appartient maintenant à la Art Gallery of Hamilton (en)).

### Mi-carrière et artiste de guerre
Pendant la décennie 1930-1940, il occupe régulièrement des emplois d'illustrateur commercial et enseigne à l'Ontario College of Art & Design entre 1935 et 1938. Il obtient ensuite un poste d'enseignant à l'Université de Toronto, poste qu'il conserve après la fin de la Seconde Guerre mondiale ceci jusqu'en 1960. À l'université, il enseigne surtout les techniques picturales y compris la réalisation de peintures murales, mais donne aussi des cours en atelier.
Il obtient le contrat de réalisation d'une peinture murale pour la décoration intérieure de l'édifice de la North American Life en 1932, première des nombreuses œuvres de ce genre artistique qu'il réalise au cours de sa carrière. L'année suivante, il fait la connaissance de l'artiste américain Charles Sheeler. Une des œuvres majeures de Comfort, Tadoussac en 1935, semble indiquer l'influence que Sheeler a eu sur l'artiste par l'utilisation des formes et l'utilisation de couleurs brillantes.
En 1936, Comfort loue un atelier situé à côté de celui de Alexander Young Jackson dans le Studio Building, un entrepôt rendu célèbre par la présence de nombreux artistes du Groupe des Sept, et l'année suivante il réalise la frise pour l'édifice de la Bourse de Toronto. Comfort est par la suite l'instigateur du programme « Artiste canadien de la Seconde Guerre mondiale » et y participe en tant qu'artiste de guerre en laissant alors un nombre  important d'œuvres qui témoignent de l'effort de guerre du Canada à l'étranger. Il est l'un des organisateurs de la conférence de Kingston en 1941, une rencontre d'artistes canadiens où a été discuté le rôle de l'art dans la société ainsi que plusieurs autres problématiques reliées à l'art à cette période. À la même époque, il est l'un des membres fondateurs de la Fédération canadienne des artistes en 1951, et il contribue à la rédaction du rapport Massey qui est à l'origine de la fondation du Conseil des Arts du Canada, organisme que Comfort a contribué à créer.
Après la guerre, Comfort participe à plusieurs conseils de direction et comités du musée des beaux-arts de l'Ontario. En 1958, il reçoit le titre de docteur honoris causa de l'université Mount Allison. L'année suivante il est nommé au poste de directeur du musée des beaux-arts du Canada, poste qu'il occupe jusqu'en 1965. Comfort est aussi membre fondateur de nombreuses associations d'artistes dans le domaine des arts visuels tel que la Canadian Society of Graphic Art, la Canadian Society of Painters in Water Colour, et du Canadian Group of Painters. Il occupe aussi de nombreux postes administratifs dans différents organismes liés à l'art, ses nombreuses implications étant le résultat de sa conviction que l'art doit s'intégrer à la vie sociale. Finalement, en 1972, il est reçu au titre d'officier de l'Ordre du Canada.

## Controverse autour de l'œuvreCaptain Vancouver
L'une des œuvres de Comfort est à l'origine d'une certaine controverse auprès des communautés autochtones du Canada. En 1939, Comfort reçoit une commande du Canadien National pour peindre la toile Captain Vancouver qui doit être installée à l'hôtel Vancouver. Après des mois de recherche et de préparation, Comfort décide d'y dépeindre une rencontre hypothétique entre le capitaine George Vancouver et un chef indien inconnu lors d'une cérémonie potlatch. Comfort fit des recherches et consulta plusieurs experts dont l'anthopologiste autochtone Marius Barbeau afin d'identifier les costumes représentatifs.
La peinture fut retirée lors de la rénovation de l'hôtel en 1969, et redécouverte par la conjointe du gouverneur général Roland Michener qui en fit don à l'université de la Colombie-Britannique. C'est à partir de cette date que les autochtones voyant la toile critiquèrent celle-ci sur la représentation des personnages des Premières Nations, le capitaine Vancouver étant représenté triomphant et dominant devant les autochtones.
En 1997, l'artiste David Neel de la nation amérindienne Kwakiutl réalise une sculpture média-mixtes représentant le capitaine et intitulée Captain Vancouver Portrait Mask. La sculpture de Neel se veut une critique de la peinture murale de Comfort et de la façon dont il y a dépeint l'histoire et la société des Premières Nations. La même année, Jane Ash Poitras reprend elle aussi le thème de la murale de Comfort en y critiquant la vision des Premières Nations dépeint par Comfort.

## Musées et collections publiques
- Art Gallery of Hamilton
- Bibliothèque et archives Canada
- Musée canadien de la guerre[10]
- Musée de la civilisation
- Musée des beaux-arts de l'Ontario
- Musée des beaux-arts du Canada
- Musée national des beaux-arts du Québec[11]
- The Robert McLaughlin Gallery

wikiname: frwiki

title: Charles Comfort

in_language: fr

wikitext:
{{Infobox Artiste
 | nom                = Charles Comfort
 | autres noms        =
 | image              = Charles Comfort Painting in Italy.jpg
 | légende            = Charles Comfort en train de peindre dans la région d'[[Ortona]] en [[Italie]] lorsqu'il est artiste de guerre.
 | nom de naissance   = Charles Fraser Comfort
 | date de naissance  = {{date de naissance|22|juillet|1900|en arts plastiques}}
 | lieu de naissance  = [[Édimbourg]], [[Écosse]]
 | date de décès      = {{date de décès|5|juin|1994|22|juillet|1900|en arts plastiques}}
 | lieu de décès      = [[Ottawa]], [[Ontario]], [[Canada]]
 | nationalité        = [[Canada|Canadien]]
 | activités          = [[Peinture (art)|Peinture]]
 | autres activités   =
 | formation          =
 | maîtres            =
 | élèves             =
 | mouvement          =
 | mécènes            =
 | influencé par      = [[Charles Sheeler]], [[Robert Henri]]
 | influence de       =
 | récompenses        = [[Ordre du Canada]] en 1972
 | œuvres principales = ''Tadoussac'' (1935) et ''Captain Vancouver'' (1937)
 | compléments        =
}}

'''Charles Comfort''', ([[Ordre du Canada|'''O.C.''']]), est un artiste [[Canada|canadien]] né le {{date de naissance|22|juillet|1900}} en [[Écosse]] et décédé le {{date de décès|5|juin|1994}} à [[Ottawa]] au [[Canada]]. Il a exercé sa profession dans les domaines de la [[peinture (art)|peinture]], de la [[sculpture]] et de la [[littérature]] et a aussi enseigné l'art ainsi qu'agit comme administrateur d'organisme dans le domaine de la [[culture]] au Canada.

== Biographie ==

=== Début de carrière ===
Charles Comfort est né à [[Édimbourg]] en [[Écosse]] le {{date|22|juillet|1900}}. Sa famille déménage à [[Winnipeg]] au [[Canada]] en 1912 car et son père commence à travailler dans le département de comptabilité de la ville. Comme il est l'ainé de la famille, Charles doit commencer dès son jeune âge à travailler pour aider à subvenir aux besoins de la famille<ref name=Grayp4>{{harvsp|Gray|1976|p=4}}</ref>. Dans les années qui suivent, il travaille comme artiste commercial au studio Bridgen de Winnipeg et commence à suivre des cours du soir à la [[Université du Manitoba|Winnipeg School of Art]].

Il réussit à épargner l'argent nécessaire pour étudier à l'[[Art Students League of New York]] où les professeurs d'art [[Robert Henri]] et Euphrasius Tucker enseignent. Il continue à travailler à temps partiel pour le studio Brigden, il est transféré à [[Toronto]] en 1919. Pendant ce séjour à Toronto, il se joint à l'{{lien|lang=en|trad=Arts and Letters Club |fr=Arts and Letters Club (Toronto)|texte=Arts and Letters Club}} ou il suit  des ateliers de modèle vivant et où il rencontre des membres du [[Groupe des sept (peinture)|Groupe des Sept]]. Il est d'ailleurs présent lors de l'exposition inaugurale de ce groupe d'artistes et les œuvres de ces derniers l'amènent à la peinture de paysage, thème qu'il affectionne tout au long de sa carrière<ref name=MBACComfort>{{Lien web |url=http://www.gallery.ca/fr/voir/collections/artist.php?iartistid=1093 |titre=Charles F. Comfort (1900-1994)|auteur=[[Musée des beaux-arts du Canada]]|année=|consulté le=22 janvier 2012.}}.</ref>.

Comfort retourne à Winnipeg en 1922 et réalise sa première exposition où il présente des aquarelles à la [[Musée des beaux arts de Winnipeg|Winnipeg Art Gallery]]. Pendant cette période il rencontre {{lien|lang=en|trad=LeMoine Fitzgerald |fr=LeMoine Fitzgerald|texte=Lionel Lemoine Fitzgerald}} et Walter J. Phillips. Comfort ne peint sa première toile qu'en 1925 à la suite de son retour à Toronto où il devient ami avec Will Ogilvie qui l'a peut-être influencé dans cette voie<ref name=MBACComfort/>. En 1928, il réalise un portrait à l'aquarelle « remarquable » du violoniste Alexander Chuhaldin avec son violon [[Famille Amati|Amati]]  où figure en arrière-plan une étude de Natalia Goncharova pour l'opéra [[Le Coq d'or (opéra)|Le Coq d'Or]] (cette œuvre appartient maintenant à la {{lien|lang=en|trad=Art Gallery of Hamilton |fr=Art Gallery of Hamilton}}){{sfn|Hill|2008|p=69}}.

=== Mi-carrière et artiste de guerre ===
Pendant la décennie 1930-1940, il occupe régulièrement des emplois d'illustrateur commercial et enseigne à l'[[Université de l'École d'art et de design de l'Ontario|Ontario College of Art & Design]] entre 1935 et 1938. Il obtient ensuite un poste d'enseignant à l'[[Université de Toronto]], poste qu'il conserve après la fin de la [[Seconde Guerre mondiale]] ceci jusqu'en 1960<ref name=DReid>{{Ouvrage|langue=en|prénom1=Dennis|nom1=Reid|titre=A concise history of Canadian painting|lieu=Toronto|éditeur=[[Oxford University Press]]|année=1988|pages totales=418|passage=186-187|isbn=0-19-540664-8}}</ref>. À l'université, il enseigne surtout les techniques picturales y compris la réalisation de peintures murales, mais donne aussi des cours en atelier.

Il obtient le contrat de réalisation d'une peinture murale pour la décoration intérieure de l'édifice de la North American Life en 1932, première des nombreuses œuvres de ce genre artistique qu'il réalise au cours de sa carrière. L'année suivante, il fait la connaissance de l'artiste américain [[Charles Sheeler]]. Une des œuvres majeures de Comfort, ''Tadoussac en 1935''<ref>[[:en:File:Tadoussac-CharlesComfort.jpg|Image sur la wikipédia {{en}}]]</ref>, semble indiquer l'influence que Sheeler a eu sur l'artiste par l'utilisation des formes et l'utilisation de couleurs brillantes<ref name=MBACComfort/>.

En 1936, Comfort loue un atelier situé à côté de celui de [[A. Y. Jackson|Alexander Young Jackson]] dans le [[Studio Building (Toronto)|Studio Building]], un entrepôt rendu célèbre par la présence de nombreux artistes du Groupe des Sept, et l'année suivante il réalise la frise pour l'édifice de la [[Bourse de Toronto]]. Comfort est par la suite l'instigateur du programme « Artiste canadien de la Seconde Guerre mondiale » et y participe en tant qu'[[artiste de guerre]] en laissant alors un nombre  important d'œuvres qui témoignent de l'effort de guerre du Canada à l'étranger. Il est l'un des organisateurs de la conférence de Kingston en 1941, une rencontre d'artistes canadiens où a été discuté le rôle de l'art dans la société ainsi que plusieurs autres problématiques reliées à l'art à cette période. À la même époque, il est l'un des membres fondateurs de la Fédération canadienne des artistes en 1951, et il contribue à la rédaction du rapport Massey qui est à l'origine de la fondation du [[Conseil des arts du Canada|Conseil des Arts du Canada]], organisme que Comfort a contribué à créer<ref name=MBACComfort/>.

Après la guerre, Comfort participe à plusieurs conseils de direction et comités du [[musée des beaux-arts de l'Ontario]]. En 1958, il reçoit le titre de [[doctorat honoris causa|docteur honoris causa]] de l'[[université Mount Allison]]. L'année suivante il est nommé au poste de directeur du [[musée des beaux-arts du Canada]], poste qu'il occupe jusqu'en 1965. Comfort est aussi membre fondateur de nombreuses associations d'artistes dans le domaine des arts visuels tel que la Canadian Society of Graphic Art, la Canadian Society of Painters in Water Colour, et du [[Canadian Group of Painters]]. Il occupe aussi de nombreux postes administratifs dans différents organismes liés à l'art, ses nombreuses implications étant le résultat de sa conviction que l'art doit s'intégrer à la vie sociale<ref name=MBACComfort/>. Finalement, en 1972, il est reçu au titre d'officier de l'[[Ordre du Canada]]<ref name=OC>{{Lien web|langue=fr|auteur=[[Gouverneur général du Canada]]|url=http://www.gg.ca/honour.aspx?id=331&t=12|titre=Ordre du Canada - Charles F. Comfort, O.C., C.D., LL.D., R.C.A.|site=Gouverneur Général du Canada - Distinctions honorifiques - Ordre du Canada|consulté le=27 janvier 2012.}}.</ref>.

== Controverse autour de l'œuvre ''Captain Vancouver'' ==
L'une des œuvres de Comfort est à l'origine d'une certaine controverse auprès des communautés autochtones du Canada. En 1939, Comfort reçoit une commande du [[Canadien National]] pour peindre la toile ''{{lang|en|texte=Captain Vancouver}}'' qui doit être installée à l'hôtel Vancouver. Après des mois de recherche et de préparation, Comfort décide d'y dépeindre une rencontre hypothétique entre le capitaine [[George Vancouver]] et un chef indien inconnu lors d'une [[Potlatch (anthropologie)|cérémonie potlatch]]. Comfort fit des recherches et consulta plusieurs experts dont l'anthopologiste autochtone [[Marius Barbeau]] afin d'identifier les costumes représentatifs<ref name=Grayp20/>.

[[:en:File:Comforts-Captain Vancouver.jpg|La peinture]] fut retirée lors de la rénovation de l'hôtel en 1969, et redécouverte par la conjointe du gouverneur général [[Roland Michener]] qui en fit don à l'[[université de la Colombie-Britannique]]. C'est à partir de cette date que les autochtones voyant la toile critiquèrent celle-ci sur la représentation des personnages des [[Premières Nations]], le capitaine Vancouver étant représenté triomphant et dominant devant les autochtones<ref name=Grayp20>{{harvsp|Gray|1976|p=20-22}}</ref>.

En 1997, l'artiste David Neel de la nation amérindienne [[Kwakwaka'wakw|Kwakiutl]] réalise une sculpture média-mixtes représentant le capitaine et intitulée ''{{lang|en|texte=Captain Vancouver Portrait Mask}}''<ref>{{Lien web |auteur=|url=http://www.nationhood.ca/html_en/module_core.cfm?tab=1&modNum=8|titre=Charles Comfort (Capitaine Vancouver) - David Neel (Masque-portrait du capitaine Vancouver)|série=Raconteurs d’histoires : récits de la nation |éditeur=Centre des arts de la Confédération |consulté le= 28 février 2013}}.</ref>. La sculpture de Neel se veut une critique de la peinture murale de Comfort et de la façon dont il y a dépeint l'histoire et la société des Premières Nations. La même année, Jane Ash Poitras reprend elle aussi le thème de la murale de Comfort en y critiquant la vision des Premières Nations dépeint par Comfort<ref>{{Article|langue=en|prénom1=Barbara|nom1=MacAndrew|titre=Native Art Honoured at Festival|périodique=The Globe and Mail|lien périodique=The Globe and Mail|jour=23|mois=juin|année=1997|pages=C1 |issn=0319-0714}}</ref>.
[[Fichier:Charles Comfort-Canadian Armour Passing Through Ortona (CWM 19710261-2152).jpg|vignette|Cette peinture de Charles Comfort représente des chars d'assaut Sherman du Calgary Regiment traversant la ville dévastée d'Ortona, Musée canadien de la guerre (19710261-2152)]]

== Musées et collections publiques ==

* Art Gallery of Hamilton
* Bibliothèque et archives Canada
* Musée canadien de la guerre<ref>{{Lien web |langue=fr-FR |titre=Charles Comfort {{!}} Musée canadien de la guerre |url=https://www.museedelaguerre.ca/collections/resultats-de-recherche/?q=artist%3AComfort+%2C+O.C.%2C+C.D.%2C+LL.D.%2C+R%2C+Major+Charles+Fraser&page_num=1 |site=museedelaguerre.ca |consulté le=2021-04-30}}.</ref>
* Musée de la civilisation
* Musée des beaux-arts de l'Ontario
* Musée des beaux-arts du Canada
* Musée national des beaux-arts du Québec<ref>{{Lien web |titre=Comfort, Charles Fraser |url=http://collections.mnbaq.org/fr/artiste/600002105 |site=Collections {{!}} MNBAQ |consulté le=2021-04-30}}.</ref>
* The Robert McLaughlin Gallery

== Notes et références ==
{{Traduction/Référence|en|Charles Comfort|472875665}}
{{Références|colonnes=2}}

== Annexes ==
=== Bibliographie ===
* {{Ouvrage |langue=en |prénom1=Margaret |nom1=Gray |titre=Charles Comfort |lieu=Agincourt, Ontario |éditeur=Gage Publishing |année=1976 |pages totales=74 |isbn=0-7715-9988-9}}.
* {{Article |langue=en |prénom1=Charles |nom1=Hill |titre=''{{lang|en|texte=Charles Hill interview with Charles and Louise Comfort, October 3rd, 1973}}'' |périodique=Musée des beaux-arts du Canada - Librairie et Archives |lieu=Ottawa |sous-titre={{lang|en|texte=Canadian Painting in the Thirties Exhibition Records}} |jour=31 |mois=mars |année=2008 |pages=127|url texte=http://www.cybermuse.ca/cybermuse/servlet/imageserver?src=DO99-1000&ext=x.pdf|format=pdf}}.

=== Articles connexes ===
* [[Musée canadien de la guerre]]
* [[Musée des beaux-arts du Canada]]

=== Liens externes ===
{{Autres projets|commons=Category:Charles Comfort}}
{{Liens}}

{{Portail|histoire militaire|peinture|Canada}}

{{DEFAULTSORT:Comfort, Charles}}
[[Catégorie:Peintre canadien du XXe siècle]]
[[Catégorie:Artiste de guerre]]
[[Catégorie:Étudiant de l'Art Students League of New York]]
[[Catégorie:Naissance en juillet 1900]]
[[Catégorie:Naissance à Édimbourg]]
[[Catégorie:Décès en juin 1994]]
[[Catégorie:Décès à Ottawa]]
[[Catégorie:Décès à 93 ans]]
[[Catégorie:Professeur à l'Université de l'École d'art et de design de l'Ontario]]

title: Naissance

Naissance: 22 juillet 1900 · Édimbourg, Écosse

Décès: 5 juin 1994 · Ottawa, Ontario, Canada

Sépulture: Pinecrest Cemetery (d)

Nom de naissance: Charles Fraser Comfort

Pseudonyme: Comfort, Charles Fraser

Nationalité: Canadien

Activité: Peinture

Formation: Art Students League of New York

Maître: Robert Henri

Influencé par: Charles Sheeler, Robert Henri

Enfant: Ruth Comfort Jackson (d)

Distinction: Ordre du Canada en 1972


text:
# Orientsenap
Orientsenap (Sisymbrium orientale) är en växtart i familjen korsblommiga växter.

wikiname: svwiki

title: Orientsenap

in_language: sv

wikitext:
{{Taxobox
| name = Orientsenap
| status =
| image = Sisymbrium columnae — Flora Batava — Volume v18.jpg
| image_caption =
| range_map =
| range_map_caption =
| image2 =
| image2_caption =
| domain_sv = [[Eukaryoter]]
| domain = Eukaryota
| regnum_sv = [[Växter]]
| regnum = Plantae
| divisio_sv = [[Fröväxter]]
| divisio = Spermatophyta
| subdivisio_sv = [[Gömfröväxter]]
| subdivisio = Angiospermae
| classis_sv = [[Trikolpater]]
| classis = Eudicotyledonae
| ordo_sv = [[Kålordningen]]
| ordo = Brassicales
| familia_sv = [[Korsblommiga växter]]
| familia = Brassicaceae
| genus_sv = [[Hamnsenapsläktet]]
| genus = Sisymbrium
| species_sv = '''Orientsenap'''
| species = S. orientale
| taxon = Sisymbrium orientale
| taxon_authority = [[Carl von Linné]]
}}
'''Orientsenap''' (''Sisymbrium orientale'') är en växtart i familjen [[korsblommiga växter]].

==Externa länkar==
*{{commons|Sisymbrium orientale}}
*[http://linnaeus.nrm.se/flora/di/brassica/sisym/sisyori.html Den virtuella floran]

[[Kategori:Korsblommiga växter]]
[[Kategori:Or Växtindex]]

title: Systematik

Domän: Eukaryoter · Eukaryota

Rike: Växter · Plantae

Division: Fröväxter · Spermatophyta

Underdivision: Gömfröväxter · Angiospermae

Klass: Trikolpater · Eudicotyledonae

Ordning: Kålordningen · Brassicales

Familj: Korsblommiga växter · Brassicaceae

Släkte: Hamnsenapsläktet · Sisymbrium

Art: Orientsenap · S. orientale

title: Vetenskapligt namn

Vetenskapligt namn: § Sisymbrium orientale

Auktor: Carl von Linné


text:
# Гонсалес, Хоэль
Хоэ́ль Гонса́лес Бони́лья (исп. Joel González Bonilla; род. 30 сентября 1989; Фигерас, Испания) — испанский тхэквондист, олимпийский чемпион 2012 года и бронзовый призёр Игр 2016 года, двукратный чемпион мира и Европы, бронзовый призёр первых Европейских игр в Баку и летней Универсиады.

## Биография
Хоэль Гонсалес родился в 1989 году в небольшом испанском городе Фигерас. Там же начал заниматься тхэквондо. В 2009 году Гонсалес впервые стал чемпионом мира, победив в финале мексиканца Дамьяна Вилью 11:8. Через год Хоэль добавил в свою медальную копилку звание чемпиона Европы по тхэквондо. В финале соревнований, проходивших в Санкт-Петербурге испанец победил хозяина турнира Алана Ногаева. В 2011 году Хоэль Гонсалес защитил звание чемпиона мира, победив в финале соревнований португальца Руя Браганса 4:1.
В январе 2012 года, на европейских квалификационных соревнованиях в Казани, Гонсалес дошёл до финала в категории до 58 кг и тем самым завоевал олимпийскую лицензию для участия в летних Олимпийских играх 2012 года в Лондоне. На Олимпийских играх Гонсалес был посеян под первым номером. Лишь только в первом раунде Хоэль одержал победу с разницей в один балл. Поочередно победив соперников из Швеции, Австралии и Колумбии Гонсалес вышел в финал, где его соперником стал чемпион мира 2011 года южнокорейский тхэквондист Ли Дэ Хун. Поединок прошёл с преимуществом Гонсалеса и закончился со счётом 17:8 в пользу испанца, который принёс Испании первую в истории золотую медаль в тхэквондо. По итогам 2012 года Гонсалес был признан спортсменом года в Испании.
После окончания Игр в Лондоне большинство ведущих тхэквондистов перешли в более тяжёлую весовую категорию до 63 кг. На чемпионате мира 2013 года Гонсалес, в новой для себя категории, дошёл до четвертьфинала, где с разгромным счётом 8:21 уступил Ли Дэ Хуну. В мае 2015 года Гонсалес стал бронзовым летней Универсиды. Спустя неделю Хоэль дошёл до финала чемпионата мира в Челябинске, где в упорной борьбе уступил бельгийцу Жауаду Ашабу 6:7. В июне 2015 года испанский спортсмен принял участие в первых Европейских играх, которые прошли в столице Азербайджана Баку. Гонсалес выступал в категории до 68 кг. В четвертьфинале соревнований испанец уступил 5:7 хозяину Игр Айхану Тагизаде и отправился в утешительный турнир. Там Гонсалес одержал победы над словенцем Юре Пантаром и молдаванином Владиславом Арвентием и стал бронзовым призёром Европейских игр.
На летние Олимпийские игры 2016 года Гонсалес квалифицировался по результатам отборочного рейтинга. В Рио-де-Жанейро испанский тхэквондист выступал в категории до 68 кг. Уверенно победив в первых двух встречах Гонсалес вышел в полуфинал, где его соперником неожидано стал иорданец Ахмад Абугауш, занимавший до начала соревнований 40-е место в мировом рейтинге. Поединок прошёл в равной борьбе, а победу в нём одержал Абугауш, а Гонсалес получил право побороться за бронзовую награду. Матч за третье место прошёл в упорной борьбе и закончился с перевесом в один балл. Со счётом 4:3 Гонсалес смог победить венесуэльца Эдгара Контрераса.

## Награды
- Спортсмен года в Испании: 2012

wikiname: ruwiki

title: Гонсалес, Хоэль

in_language: ru

wikitext:
{{однофамильцы|Гонсалес}}
{{Испанская фамилия|Гонсалес|Бонилья}}
{{Спортсмен
|имя                  = Хоэль Гонсалес
|изображение          =
|ширина               =
|описание изображения =
|полное имя           =
|прозвища             =
|гражданство          = {{ESP}}
|клуб                 =
|дата рождения        = 30.9.1989
|место рождения       = {{МР|Фигерас}}, [[Испания]]
|дата смерти          =
|место смерти         =
|года карьеры         =
|тренеры              =
|рост                 =
|вес                  =
|медали               =
{{ОИ-спорт|[[Тхэквондо]]}}
{{турнир|[[Летние Олимпийские игры|Олимпийские игры]]}}
{{медаль|Золото|[[Летние Олимпийские игры 2012|Лондон 2012]]|[[Тхэквондо на летних Олимпийских играх 2012 — до 58 кг (мужчины)|до 58 кг]]}}
{{медаль|Бронза|[[Летние Олимпийские игры 2016|Рио-де-Жанейро 2016]]|[[Тхэквондо на летних Олимпийских играх 2016 — до 68 кг (мужчины)|до 68 кг]]}}
{{турнир|[[Чемпионат мира по тхэквондо|Чемпионаты мира]]}}
{{медаль|Золото|[[Чемпионат мира по тхэквондо 2009|Копенгаген 2009]]|до 58 кг}}
{{медаль|Золото|[[Чемпионат мира по тхэквондо 2011|Кёнджу 2011]]|до 58 кг}}
{{медаль|Серебро|[[Чемпионат мира по тхэквондо 2015|Челябинск 2015]]|до 63 кг}}
{{турнир|[[Европейские игры]]}}
{{медаль|Бронза|[[Европейские игры 2015|Баку 2015]]|[[Тхэквондо на Европейских играх 2015 — до 68 кг (мужчины)|до 68 кг]]}}
{{турнир|[[Чемпионат Европы по тхэквондо|Чемпионаты Европы]]}}
{{медаль|Золото|[[Чемпионат Европы по тхэквондо 2010|Санкт-Петербург 2010]]|до 58 кг}}
{{медаль|Золото|[[Чемпионат Европы по тхэквондо 2012|Манчестер 2012]]|до 58 кг}}
{{медаль|Бронза|[[Чемпионат Европы по тхэквондо 2016|Монтрё 2016]]|до 63 кг}}
{{турнир|[[Универсиада|Универсиады]]}}
{{медаль|Бронза|[[Летняя Универсиада 2015|Кванджу 2015]]|[[Тхэквондо на летней Универсиаде 2015|до 68 кг]]}}
}}
'''Хоэ́ль Гонса́лес Бони́лья''' ({{lang-es|Joel González Bonilla}}; род. {{ДатаРождения|30|9|1989}}; [[Фигерас]], [[Испания]]) — испанский [[Тхэквондо|тхэквондист]], олимпийский чемпион 2012 года и бронзовый призёр Игр 2016 года, двукратный чемпион мира и Европы, бронзовый призёр первых [[Европейские игры 2015|Европейских игр]] в Баку и летней Универсиады.

== Биография ==
Хоэль Гонсалес родился в [[1989 год]]у в небольшом испанском городе Фигерас. Там же начал заниматься тхэквондо. В [[2009 год]]у Гонсалес впервые стал [[Чемпионат мира по тхэквондо 2009|чемпионом мира]], победив в финале мексиканца [[Вилья, Дамьян|Дамьяна Вилью]] 11:8. Через год Хоэль добавил в свою медальную копилку звание [[Чемпионат Европы по тхэквондо 2010|чемпиона Европы]] по тхэквондо. В финале соревнований, проходивших в [[Санкт-Петербург]]е испанец победил хозяина турнира [[Ногаев, Алан|Алана Ногаева]]. В [[2011 год]]у Хоэль Гонсалес защитил звание [[Чемпионат мира по тхэквондо 2011|чемпиона мира]], победив в финале соревнований португальца [[Браганса, Руй|Руя Браганса]] 4:1.

В январе [[2012 год]]а, на европейских квалификационных соревнованиях в [[Казань|Казани]], Гонсалес дошёл до финала в категории до 58 кг и тем самым завоевал олимпийскую лицензию для участия в [[Летние Олимпийские игры 2012|летних Олимпийских играх 2012 года]] в [[Лондон]]е. На Олимпийских играх Гонсалес был посеян под первым номером. Лишь только в [[Тхэквондо на летних Олимпийских играх 2012 — до 58 кг (мужчины)|первом раунде]] Хоэль одержал победу с разницей в один балл. Поочередно победив соперников из Швеции, Австралии и Колумбии Гонсалес вышел в финал, где его соперником стал [[Чемпионат мира по тхэквондо 2011|чемпион мира 2011]] года южнокорейский тхэквондист [[Ли Дэ Хун]]. Поединок прошёл с преимуществом Гонсалеса и закончился со счётом 17:8 в пользу испанца, который принёс Испании первую в истории золотую медаль в тхэквондо. По итогам 2012 года Гонсалес был признан спортсменом года в Испании.

После окончания Игр в Лондоне большинство ведущих тхэквондистов перешли в более тяжёлую весовую категорию до 63 кг. На [[Чемпионат мира по тхэквондо 2013|чемпионате мира 2013 года]] Гонсалес, в новой для себя категории, дошёл до четвертьфинала, где с разгромным счётом 8:21 уступил Ли Дэ Хуну. В мае 2015 года Гонсалес стал бронзовым летней Универсиды. Спустя неделю Хоэль дошёл до финала [[Чемпионат мира по тхэквондо 2015|чемпионата мира]] в [[Челябинск]]е, где в упорной борьбе уступил бельгийцу [[Ашаб, Жауад|Жауаду Ашабу]] 6:7. В июне 2015 года испанский спортсмен [[Тхэквондо на Европейских играх 2015|принял участие]] в первых [[Европейские игры 2015|Европейских играх]], которые прошли в столице Азербайджана [[Баку]]. Гонсалес выступал в категории до 68 кг. В четвертьфинале соревнований испанец уступил 5:7 хозяину Игр [[Тагизаде, Айхан Аваз оглы|Айхану Тагизаде]] и отправился в утешительный турнир. Там Гонсалес одержал победы над словенцем [[Пантар, Юре|Юре Пантаром]] и молдаванином [[Арвентий, Владислав|Владиславом Арвентием]] и стал бронзовым призёром Европейских игр.

На [[Летние Олимпийские игры 2016|летние Олимпийские игры 2016 года]] Гонсалес [[Тхэквондо на летних Олимпийских играх 2016 — квалификация|квалифицировался]] по результатам отборочного рейтинга. В Рио-де-Жанейро испанский тхэквондист выступал в [[Тхэквондо на летних Олимпийских играх 2016 — до 68 кг (мужчины)|категории до 68 кг]]. Уверенно победив в первых двух встречах Гонсалес вышел в полуфинал, где его соперником неожидано стал иорданец [[Абугауш, Ахмад|Ахмад Абугауш]], занимавший до начала соревнований 40-е место в мировом рейтинге. Поединок прошёл в равной борьбе, а победу в нём одержал Абугауш, а Гонсалес получил право побороться за бронзовую награду. Матч за третье место прошёл в упорной борьбе и закончился с перевесом в один балл. Со счётом 4:3 Гонсалес смог победить венесуэльца [[Контрерас, Эдгар|Эдгара Контрераса]].

== Награды ==
* Спортсмен года в Испании: 2012

== Примечания ==
{{примечания}}

== Ссылки ==
* {{SportsReference|go/joel-gonzalez-1|NAME=Хоэль Гонсалес}}
* [http://www.the-sports.org/taekwondo-bonilla-gonzalez-joel-results-identity-s21-c2-b4-o3-w126018.html Профиль на the-sports.org]{{ref-en}}

{{ВС}}
{{Олимпийские чемпионы по тхэквондо в суперлёгком весе}}

[[Категория:Тхэквондисты Испании]]
[[Категория:Олимпийские чемпионы по тхэквондо]]
[[Категория:Олимпийские чемпионы от Испании]]
[[Категория:Чемпионы летних Олимпийских игр 2012 года]]
[[Категория:Бронзовые призёры летних Олимпийских игр 2016 года]]
[[Категория:Тхэквондисты на летних Олимпийских играх 2012 года]]
[[Категория:Тхэквондисты на летних Олимпийских играх 2016 года]]
[[Категория:Чемпионы мира по тхэквондо]]
[[Категория:Чемпионы Европы по тхэквондо]]
[[Категория:Выпускники юридического факультета Барселонского автономного университета]]

title: Личная информация

Пол: мужской

Имя при рождении: исп. Joel González Bonilla

Страна: Испания

Специализация: тхэквондо

Дата рождения: 30 сентября 1989 (35 лет)

Место рождения: Фигерас, Испания

Вес: 68 кг

Золото:
Лондон 2012 · до 58 кг
Копенгаген 2009 · до 58 кг
Кёнджу 2011 · до 58 кг
Санкт-Петербург 2010 · до 58 кг
Манчестер 2012 · до 58 кг

Бронза:
Рио-де-Жанейро 2016 · до 68 кг
Баку 2015 · до 68 кг
Монтрё 2016 · до 63 кг
Кванджу 2015 · до 68 кг

Серебро: Челябинск 2015 · до 63 кг


text:
# Пер-Ерік Еклунд
Пер-Ерік Еклунд (швед. Per-Erik Eklund; 22 березня 1963, м. Стокгольм, Швеція) — шведський хокеїст, центральний нападник.
Виступав за АІК (Стокгольм), «Філадельфія Флайєрс», «Даллас Старс», ХК «Лександс».
В чемпіонатах НХЛ — 530 матчів (110+306), у турнірах Кубка Стенлі — 66 матчів (10+36). В чемпіонатах Швеції — 300 матчів (81+174), у плей-оф — 32 матчі (12+19).
У складі національної збірної Швеції учасник зимових Олімпійських ігор 1984 (7 матчів, 2+6), учасник чемпіонатів світу 1985, 1986, 1990, 1991, 1995 і 1996 (48 матчів, 6+20), учасник Кубка Канади 1984 (8 матчів, 1+1). У складі молодіжної збірної Швеції учасник чемпіонатів світу 1982 і 1983. У складі юніорської збірної Швеції учасник чемпіонату Європи 1981.
Досягнення
- Бронзовий призер зимових Олімпійських ігор (1984)
- Чемпіон світу (1991), срібний призер (1986, 1990, 1995)
- Чемпіон Швеції (1984)
- Фіналіст Кубка Стенлі (1987)
- Фіналіст Кубка Канади (1984)
- Бронзовий призер юніорського чемпіонату Європи (1981).

title: Пер-Ерік Еклунд

wikitext:
{{Infobox Ice Hockey Player
| name            = Пер-Ерік Еклунд
| image           = Pelle Eklund, 2013a.JPG
| image_caption   =
| image_size      = 200px
| position        = [[Центральний нападник (хокей із шайбою)|центральний нападник]]
| shoots          = правий
| height          = 178 см
| weight          = 84 кг
| team            =
| league          =
| former_teams    =
| played_for      = [[АІК (хокейний клуб)|АІК Стокгольм]]
[[Філадельфія Флайєрс]]
[[Даллас Старс]]
ХК Лександс
| ntl_team        = {{ih|SWE}}
| birth_date      = 22.3.1963
| birth_place     = м. [[Стокгольм]], [[Швеція]]
| draft           = 161-й загальний
| draft_year      = 1983
| draft_team      = [[Філадельфія Флайєрс]]
| career_start    = 1981
| career_end      = 1999
}}
'''Пер-Ерік Еклунд''' ({{lang-sv|Per-Erik Eklund}}; [[22 березня]] [[1963]], м. [[Стокгольм]], [[Швеція]]) — [[Швеція|шведський]] [[хокей із шайбою|хокеїст]], [[Центральний нападник (хокей із шайбою)|центральний нападник]].

Виступав за [[АІК (хокейний клуб)|АІК (Стокгольм)]], «[[Філадельфія Флайєрс]]», «[[Даллас Старс]]», ХК «Лександс».

В чемпіонатах [[НХЛ]] — 530 матчів (110+306), у турнірах [[Кубок Стенлі|Кубка Стенлі]] — 66 матчів (10+36). В [[Елітсерія|чемпіонатах Швеції]] — 300 матчів (81+174), у плей-оф — 32 матчі (12+19).

У складі [[Збірна Швеції з хокею із шайбою|національної збірної Швеції]] учасник [[Зимові Олімпійські ігри|зимових Олімпійських ігор]] [[Зимові Олімпійські ігри 1984|1984]] (7 матчів, 2+6), учасник [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою|чемпіонатів світу]] 1985, 1986, 1990, 1991, 1995 і 1996 (48 матчів, 6+20), учасник [[Кубок Канади (хокей із шайбою)|Кубка Канади]] 1984 (8 матчів, 1+1). У складі молодіжної збірної Швеції учасник [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою серед молодіжних команд|чемпіонатів світу]] 1982 і 1983. У складі юніорської збірної Швеції учасник чемпіонату Європи 1981.

;Досягнення
* Бронзовий призер [[Зимові Олімпійські ігри|зимових Олімпійських ігор]] ([[Зимові Олімпійські ігри 1984|1984]])
* [[Чемпіонат світу з хокею із шайбою|Чемпіон світу]] (1991), срібний призер (1986, 1990, 1995)
* [[Елітсерія|Чемпіон Швеції]] (1984)
* Фіналіст [[Кубок Стенлі|Кубка Стенлі]] (1987)
* Фіналіст [[Кубок Канади (хокей із шайбою)|Кубка Канади]] (1984)
* Бронзовий призер юніорського чемпіонату Європи (1981).
== Література ==
* {{книга|автор = |частина=|заголовок = Хоккей. Большая энциклопедия|оригінал = |посилання  = |відповідальний = |видання  = В 2 т. |місце  = М. |видавництво= Терра-Спорт, Олимпия Пресс|рік  = 2006|том= |pages = |allpages = |серія = |isbn = |тираж =}}
== Посилання ==
* [http://www.eliteprospects.com/player.php?player=1511 Профіль] на [http://www.eliteprospects.com/ Eliteprospects] {{ref-en}}

{{Commonscat}}
{{Склад збірної Швеції на ЧС з хокею із шайбою 1991}}
{{Icehockey-bio-stub}}

{{DEFAULTSORT:Еклунд, Пер-Ерік}}
[[Категорія:Уродженці Стокгольма]]
[[Категорія:Шведські хокеїсти]]
[[Категорія:Гравці збірної Швеції з хокею]]
[[Категорія:Бронзові призери зимових Олімпійських ігор 1984]]
[[Категорія:Хокеїсти на зимових Олімпійських іграх 1984]]
[[Категорія:Чемпіони світу з хокею]]
[[Категорія:Шведські чемпіони світу]]
[[Категорія:Хокеїсти АІКа]]
[[Категорія:Хокеїсти «Філадельфія Флаєрс»]]
[[Категорія:Хокеїсти «Даллас Старс»]]
[[Категорія:Хокеїсти «Лександса»]]
[[Категорія:Задрафтовані «Філадельфія Флаєрс»]]
[[Категорія:Шведські бронзові олімпійські медалісти]]

title: Пер-Ерік Еклунд

Народився: 22 березня 1963 (62 роки) · м. Стокгольм, Швеція

Вага: 84 кг

Позиція: центральний нападник

Кидок: правий

Проф. клуби: АІК Стокгольм · Філадельфія Флайєрс · Даллас Старс · ХК Лександс

Нац. збірна: Швеція

Драфт НХЛ: 161-й загальний, 1983 · Філадельфія Флайєрс


text:
# Horseshoe Gaming Holding Corporation
La Horseshoe Gaming Holding Corporation, costituita nel 1993, è stata un'azienda attiva nel settore della gestione di casinò e di hotel, oggi è una sussidiaria della Harrah's Entertainment, creata per gestire il marchio Horseshoe.
La società ha organizzato le World Series of Poker sino al 2004, quando cioè è stata venduta alla Harrah's Entertainment.

## Storia
Nel 1994, l'azienda acquistò l'"Horseshoe Casino Bossier City". Nel 1995 costruì e aprì l'"Horseshoe Casino Tunica". Nel 1999 l'azienda si espanse ulteriormente acquistando la "Empress Casinos", proprietaria di due strutture.
Nel 2001, l'"Empress Casino Joliet" venne venduto e l'"Empress Casino Hammond" venne ristrutturato e ribattezzato "Horseshoe Casino Hammond", aprendo il 4 maggio 2001.
Nel 2004 la compagnia venne venduta alla "Harrah's Entertainment", che mantenne la società in vita per gestire le proprietà a marchio "Horseshoe".
Nell'aprile 2006 la Harrah's Entertainment ha inaugurato l'"Horseshoe Council Bluffs", restaurando il precedente Bluffs Run Casino.

wikiname: itwiki

title: Horseshoe Gaming Holding Corporation

in_language: it

wikitext:
{{F|giochi d'azzardo|arg2=aziende statunitensi|agosto 2017}}
{{Azienda
|nome=Horseshoe Gaming Holding Corporation
|logo=Horseshoe Casino logo.png
|forma societaria=Consociata
|data fondazione= 1993
|forza cat anno=
|luogo fondazione=
|data chiusura=
|causa chiusura=
|nazione= USA
|sede=
|gruppo=[[Harrah's Entertainment]]
|controllate=
|persone chiave=
|settore= * [[Turismo]]
* [[Intrattenimento]]
* [[Gioco d'azzardo]]
|prodotti= * [[Casinò]]
* [[Hotel]]s
* [[Resort]]s
|fatturato=
|anno fatturato=
|utile netto=
|anno utile netto=
|dipendenti=
|anno dipendenti=
|note=
}}

La '''Horseshoe Gaming Holding Corporation''', costituita nel [[1993]], è stata un'azienda attiva nel settore della gestione di [[casinò]] e di [[hotel]], oggi è una sussidiaria della [[Harrah's Entertainment]], creata per gestire il marchio '''Horseshoe'''.
La società ha organizzato le [[World Series of Poker]] sino al [[2004]], quando cioè è stata venduta alla [[Harrah's Entertainment]].

== Storia ==
{{vedi anche|Jack Binion}}
Nel [[1994]], l'azienda acquistò l'"Horseshoe Casino [[Bossier City]]". Nel [[1995]] costruì e aprì l'"Horseshoe Casino Tunica". Nel [[1999]] l'azienda si espanse ulteriormente acquistando la "Empress Casinos", proprietaria di due strutture.

Nel [[2001]], l'"Empress Casino Joliet" venne venduto e l'"Empress Casino Hammond" venne ristrutturato e ribattezzato "Horseshoe Casino Hammond", aprendo il 4 maggio [[2001]].

Nel [[2004]] la compagnia venne venduta alla "[[Harrah's Entertainment]]", che mantenne la società in vita per gestire le proprietà a marchio "Horseshoe".

Nell'aprile [[2006]] la [[Harrah's Entertainment]] ha inaugurato l'"Horseshoe [[Council Bluffs]]", restaurando il precedente '''Bluffs Run Casino'''.

== Voci correlate ==
* [[World Series of Poker]]

==Collegamenti esterni==
* {{Collegamenti esterni}}

{{Portale|aziende|giochi}}

[[Categoria:Aziende turistiche statunitensi]]
[[Categoria:Catene alberghiere]]
[[Categoria:Giochi d'azzardo]]
[[Categoria:Casinò]]

title: Horseshoe Gaming Holding Corporation

Stato: Stati Uniti

Forma societaria: Consociata

Fondata da: Jack Binion

Sede principale: Paradise

Gruppo: Harrah's Entertainment

Settore: - Turismo - Intrattenimento - Gioco d'azzardo

Prodotti: - Casinò - Hotels - Resorts