text:
# Маяківська кухня
Мая́ки — село в Україні, у Одеському районі Одеської області. Адміністративний центр Маяківської сільської громади. Селище Маяки розташовано у Північному Причорномор'ї — це історично-географічний район на півдні України. Частина Дикого поля. Маяки мають давню історію, багату культуру насичену традиціями і будучи транспортною артерією на межі культур увібрали у свою кухню найкращі традиції оточуючих народів. Ці традиції сформувалась під впливом української, єврейської, одеської, болгарської, турецької, молдавської, польської, румунської, російської, німецької та навіть татарської кухонь.

## Страви з риби
Перш за все притаманні страви з річкової та морської риби. Смажену, варену, солену, копчену,  в'ялену та мариновану рибу готують тут майже у кожній оселі.
- Процес приготування юшкиЮшка — традиційна рибна страва на багатті, яку готують переважно чоловіки-рибалки, обов'язкова страва під час родинних зібрань чи свят. Єдиного рецепта не існує бо у кожного є свій — найкращий. Риби потрібно декілька видів, це може бути короп, товстолоб, лящ або окунь чи навіть щука. Очищену рибу з пузирем, ікрою чи молоками якщо такі є (залежить від сезону) викладають у казан, наливають води, солять та ставлять на вогонь. Після закипання додаються овочі (картопля, цибуля, морква, перець, селера), спеції. Юшка має поволі кипіти, насичуватись та варитися. В кінці готується Саламур — особлива приправа, складається зі спецій, часнику, перцю, солі, зелені, та розбавляється щойно звареною юшкою, додаються терті томати. Рибну юшку доводять до смаку та додають зелень. Така юшка теж зветься — Біляївською рибною юшкою, яка входить до Нематеріальної культурної спадщини України чим дуже пишаються місцеві жителі;[1][2]
- Саламур — це соус української кухні Бессарабії на основі томату, часнику, спецій, що додаються до юшки або використовують заправкою для овочів. Це слово має присмак півдня України, бо є в різних мовах, що жили в цьому краю. У Румунії (saramur), Болгарії (саламура) — просто розсіл, рибний, солоний суп, у Туреччині (salamura) — розсіл або маринад. Основні компоненти соусу: томат, часник, сіль , чорний мелений перець, гострий червоний перець, бульйон з юшки.[3]

- Блакитні та білі раки — з села Маяки належать до спеціалітетів[4] Одеської області. Колись Дністровський лиман займав перше місце в світі по лову раків. Сучасний вилов перестав носити промисловий масштаб, однак, раки з Маяків продовжують залишатися однією з найпопулярніших закусок до пива в Одесі. На Одещині раків ловлять у Дністровському лимані, у річці Дністер та її рукаві Турунчук. Окрім звичайних річкових, в області ловлять блакитні дністровських, червоних кубанських, білих дунайських та білих дністровських раків. Причому блакитні дністровські, які живуть у Маяках Біляївського району, вважаються найбільшим делікатесом. Старожили можуть розповісти чимало напівлегендарних історій про блакитного дністровського рака. Одна з таких історій розповідає як цих самих блакитних раків колись місцеві рибалки ловили для застілля імператриці Катерини II;[5]
  - Блакитні раки порівняно зі звичайнимиФоршмак;
  - Фарширована риба (щука або короп);
  - Корчений балик з амура чи товстолоба;
  - Солена дунайка;
  - В'ялена або сушена таранька, лящ, щука;
  - Рибні котлети (найчастіше з товстолоба);
  - Биточки з тюльки — смажена тюлька в клярі;
  - Дністровські річкові мідії;[6]
  - Рачки (креветки);
  - Маринований товстолоб (саламур);
  - Бички — риби родини окунеподібних також належать до спеціалітів Одеської області;
  - Смажені карасики;
  - Пельмені з судака;
  - Щуча ікра з цибулею в олії;
  - Оладки з ікри коропа, або товстолоба та інші рибні страви.

## Основні страви
Борщ, вареники, пельмені, голубці, налисники, деруни, сало, пампушки, картопляники, плов, пироги, сирники, холодець, крученики, вінігрет, зрази, пиріжки, різноманітні каші займають тут центральне місце.
Також у Маяках поширені наступні страви:
- Шурпа — традиційний суп в багатьох країнах Центральної Азії, Близького Сходу, Балкан. Перекладається з арабської як «соус» Як правило, юшка з грубо нарізаними шматками м'яса, картоплі та моркви. М'ясний суп, з прозорою або напівпрозорою юшкою. У Маяках її готують в казані на багатті, спочатку обсмажують м'ясо (суміш різних видів м'яса: часто це дичина, птиця, свинина чи кабанятина, баранина, телятина), потім овочі (крупно нарізані: цибулю, моркву, картоплю, часник), заливають водою і варять до готовності, додають зелень, спеції, сіль та томати. Після шурпа ще трохи насичуються ароматами багаття завдяки чому набуває неповторний смак. Страва є особливо популярною серед місцевих мисливців та рибалок.

- Зелений борщ — традиційна українська страва; різновид борщу до складу якого найчастіше входять щавель і яйця;
- Гречаний суп — суп, зварений на овочевому, кістковому, м'ясному бульйоні: яловичині, свинині, курятині з використанням гречаних круп;
- Окрошка;
- Лечо;
- Долма (кримсько-тат. dolma) або Толма — страва, що являє собою начинені овочі або листя (як правило, виноградне). Начинка зазвичай готується на основі рису, може також містити відварений м'ясний фарш (переважно з баранини), але може бути і вегетаріанською;
- Манти — традиційна м'ясна страва народів Центральної Азії, Туреччини, Монголії, Кореї, Татарстану, Башкортостану, Криму;
- Шпикачки, домашня ковбаса та кров'янка;
- Шашлики;
- Мітітєї — традиційна страва молдавської та румунської кухні. Мітітеї на вигляд нагадують маленькі ковбаски без оболонки. Готують з яловичого та баранячого м'яса з додаванням бульйону, часнику, чорного перцю, чебрецю, солі. Жаряться на гратарі. Подаються до столу добре підрум'яненими і дуже гарячими;
- Сметана, Кисломолочний сир, Бринза з коровячого молока;
- Плачинда (Плацинда)Плачинди (для маячан більш притамання назва — плацинди) в українських селах Молдови, та лівобережжя Дністра — виріб із листкового тіста(переважно прісного), що має плескату форму, з начинкою із сиру, гарбуза тощо, або без неї; різновид пирога. Одна з багатьох національних страв Румунії, Молдови та південної України.
- Мамалиґа зі шкварками — круто заварена каша з кукурудзяного борошна, страва популярна в країнах Південно-Східної Європи. Національна страва молдован та румунів. Є традиційною стравою кухні у гуцулів(під назвою куле́ша). Популярна також у кавказьких народів.
- Вертути — традиційний кулінарний виріб в Україні — печиво з коржа, змазаного начинкою і скрученого трубочкою, також рулет, пиріг із витяжного тіста. На Різдво — печиво з яблуками. В молдовській кухні — рулет з витяжного тіста. У Маяках вертути готують та передають рецепти страви із покоління в покоління. Начинка для вертути може бути як солодкою, так і солоною, а найчастіше для неї використовують сир, м'ясо, бринзу, яблука та гарбуз. А в сусідньму селі Біляївка страва є настільки важливою, що тут навіть проходить гастрономічний фестиваль Дністровська вертута. Кілька років тому на ньому поставили рекорд — спекли найбільшу вертуту України вагою 50 кг і діаметром 2 м. Не забули про коронну страву і під час повномасштабної війни — у вересні 2022-го мешканці Біляївки спеціально приготували й відправили на фронт 150 вертут з побажаннями перемоги;
- Фарширований перець — страва української, болгарської, молдовської та румунської, грузинської, а також азербайджанської кухні (азерб. istiot dolması). Готується з очищеного від насіння солодкого перцю, який наповнюється м'ясним фаршем (зазвичай яловичим, а в азербайджанській кухні — баранячим), рисом і тертими помідорами. Фаршировані перці варяться вертикально в каструлі з водою. До столу подаються зі сметаною;
- Галушки;
- Штрудлі (по-плахтієвськи)— одна з традиційних страв німецької кухні, що є рулетиками з тіста, приготовані з м'ясом і картоплею. Рецепт свого часу привезли на ці землі німецькі колоністи, які у XVIII столітті почали активно заселяти регіон. З часом основна рецептура зазнала невеличких змін, однак через це вона не стала гіршою, навпаки – ще смачнішою. Більш того, готувати штрудлі на постійній основі почали не лише колоністи, а й місцеві мешканці, яким прийшлося до смаку нове.
- Запечений перець з часником;
- Голубці «з мізинчик»
- Оладки або деруни з кабачків;
- Цибуляники;
- Фаршировані бублики;
- Кабачкова ікра;
- Ікра з синіх (баклажанів). Ікру із синіх можна тільки рубати. Не терти на тертці, не молоти на м’ясорубці, не подрібнювати блендером. Саме рубати! Обовязково у Маяках її готують з перцями. Бажано овочі пекти на вуглях, так страва набуде характерного смаку диму. Склаждники закуски: баклажани, помідори, перець солодкий, цибуля ріпчаста, часник, зелень петрушки, соняшникова олія, перець молотий та сіль. Баклажан — популярний овоч в місцевій кухні належить до спеціалітетів Одеської області. Про маякськи «сині» є легенди: "Як місцеві фермери навчили пітерців готувати ікру з баклажанів. У кінці XX століття, щоб вигідніше продати товар фермери з півдня, часто, їдили на ринки Москви чи Санкт-Петербурга. Так відчайдушні маячани відправилися продавати сині до Пітера, в цьому місті про південний овоч мало хто чув, та й не знали як його готувати. Тоді винахідливі селяни до кожної партії проданих баклажанів додавали записку з рецептом тієї самої "ікри заморської" — баклажаної, що одесити називають ікрою з синіх. Після такого вдалого базару ця історія закарбувалась у пам'яті маячан та стала обов'зковою до переказу за кожним застіллям".

## Десерти
- Налиснички «пальчики» з сиру;
- Вареники з вишнями;
- Ліниві вареники;
- Чорнослив з волоськими горіхами;
- Хрустіки (Хмиз);
- Шарлотка;
- Плацинда з гарбузом;
- Вертута з яблуком;
- Курага;
- Сушені яблука;
- Пиріжки з вишнями або полуницями;
- Рогалики з вареням гути;
- Маківник та багато інших.

## Напої
Що стосується напоїв, то культура домашньго винярства у маяках налічує вже кілька століть технологія вина передається з покоління до покоління, а під час збору врожаю збираються усі рідні та близьки та допомагають. Виноробство в Одеській області станом на 2018 рік охоплює 26,29 тис. га – 60,44 % від загальної площі виноградників України. Область розташована в кліматично сприятливій зоні північно-західного Причорномор'я, від гирла річки Дунай до Тилігульського лиману, і є найбільшою виноробною областю України.
До початку грецької колонізації Причорномор'я місцеві мешканці регіону вже підтримували виноробство. Проте, широке розповсюдження ремесла, почалось з грецької колонізації у давні часи. Цей район перебував під впливом греків до середини II століття до н. е.
Після захоплення Очакова 1788 року князь Потьомкін надає у користування колоністам та українцям виноградники в Слободзеї, Яссах, Маяках, Біляївці й Аджидері. Загалом, сучасна територія Одеської області охоплювала повністю або частково Ананьївський, Одеський, Ізмаїльський, Аккерманський, Балтський повіти.
У XIX столітті на Одещині осіла велика кількість представників різних національностей, які сприяли поширенню виноробства в регіоні.
Одеська область має потужні можливості розвитку як винного, так і кулінарного туризму. На сучасному проміжку, спостерігається переважно розвиток винного туризму в області.
Ще тут виготовляють унікальну наливку із зеленого волоського горіху.
Рецепт наливки з волоських горіхів Інгредієнти Зелені волоські горіхи - 5 шт. Цукор - 100-300 г (за смаком) Горілка - 1 л.
Метод приготування Зелені незрілі волоські горіхи дрібно нарізати разом із зовнішньою оболонкою, всипати в скляний бутель, залити горілкою, закрити і залишити на 3-4 тижні. Після закінчення терміну горілку (вона стане темно-коричневою) злити в інший посуд, а горіхи засипати цукром і залишити так ще на 2 тижні, поки не розчиниться цукор. Горіховий сироп, що утворився, злити в посуд із раніше злитим настоєм, перемішати і залишити для освітлення на 1 тиждень. Освітлену наливку перелити в пляшки.
Також пошірені вишнівка та різні фркутово-ягідні наливки. Різноманітні компоти, узвар та квас займають неаби яке місце у кулінарній культурі маячан.

## Обрядові страви
- Кутя — відварені у воді зерна пшениці чи ячменю з медом. Традиційна ритуальна страва слов'янського новорічно-різдвяного циклу. Готується тричі: на Святий Вечір — Багата кутя, на Щедрий вечір — Щедра кутя й у Водохрещенський вечір — Голодна кутя. Четвертий різновид — Чорну кутю готують на мертвинах або поминках і розводять з коливом, вона призначена для покійників. Сукупність обрядодійств, пов'язаних із кутею, засвідчує зв'язок із родиною й предками, які опікуються врожаєм;
- Калач — Білий обрядовий хліб особливої форми, випечений із крученого й переплетеного тіста. Для Маяків притаманний здобний калач, такий готують на Півдні України (в інших регіонах готують на прісному тісті). Цей обрядовий хліб готують до Святого вечора. У Маяках шанують традицію носіння вечері — напередодні Різдва, увечері, діти носять вечерю своїм хрещеним батькам, а натомість отримують подарунки і гостинці. Після цього вони вдома разом із рідними сідають за святковий стіл і після появи на небі першої зірки в Різдвяний Святвечір починають трапезу. Калач з рушником є центральними компонентами в торбинці з вечерею для хрещених батьків.
- Коровай — Приготування, або ж бгання короваю, це важливий весільний обряд. Вважалося, що коровай уособлює майбутнє життя молодих і якщо він буде гарним та вишуканим, то й у сімейному житті все буде добре. Смак хліба збагачувався лимонною цедрою, ванільним цукром, цукатами, родзинками, горіхами тощо. Готовий коровай переміщують на тацю, покривають згори трохи вершковим маслом.
- Узвар — солодкий відвар, компот із сушених фруктів і ягід. Страва української національної кухні, що готувалась напередодні церковних свят — Різдва і Хрещення — як обрядова страва.
- Сирна запіканка або сирна паска – обов'язкова страва на Великдень. За традицією готують її з сиру, яєць, борошна, цукру та родзинок. У Маяках здебільшого таку паску запікають.

- Паска — обрядовий здобний великодній хліб. Первісно — пшенична несолодка хлібина, прикрашена вгорі фігурками з тіста. За сучасності — високий циліндричний солодкий хліб, вкритий вгорі солодкою поливкою та посипкою.

- Писанки та крашанки (Великоднє яйце) — невід'ємний атрибут святкування Великодня або приходу весни. У великодневому кошику маячан можна побачити писанки (також крапанки і дряпанки) — український різновид великодніх яєць; яйце, декороване традиційними символами, які пишуться за допомогою воску й барвників. Найчастіше зустрічаються крашанки їх готують за традиційною технологією, для отримання крашанок яйця варять у лушпинні цибулі. Виготовлені таким способом крашанки мають жовто-коричневий колір різної інтенсивності. Іноді до яєць прив'язують листочки петрушки, які залишають на шкаралупі світлі відбитки. Найчастіше крашанки фарбують у червоний колір, символ кохання і вічного життя. У XX сторіччі почали також фарбувати крашанки різноманітними харчовими барвниками промислового виробництва.

## Городина та садовина
Овочі та фрукти займають особливе місце завдяки родючим чорноземам та унікальному мікроклімату, через який у цьому регіоні виступає понад 300 сонячних днів, що забезпечує якісний хімичний склад їх та в свою чергу неповторний смак. Серед багатьох культур слід виділити: виноград, черешні, абрикоси, кавуни, баклажани, помідори, перці та огірки.

## Цікаві факти
З розповідей очевидців під час Голодомору 1932—1933 років, що на вулицях села не було видно жодної тварини, в річці майже не було риби і тільки можна було упіймати маленьких йоржиків, з цієї маленької рибки варили юшку або смажили, завдяки чому селяни пережили цей трагічний період.

## Дивись також
- Маяки

- Перелік населених пунктів, що постраждали від Голодомору 1932—1933 (Одеська область)
- Нижньодністровський національний природний парк
- Маяки (спостережна станція)
- Одеса
- Степовий говір
- Північне Причорномор'я
- Бессарабія
- Маяківська сільська рада (Одеський район)
- Маяки-Удобне

title: Маяківська кухня

wikitext:
'''Мая́ки''' — [[село]] в [[Україна|Україні]], у [[Одеський район|Одеському районі]] [[Одеська область|Одеської області]]. Адміністративний центр [[Маяківська сільська громада|Маяківської сільської громади]]. '''Селище [[Маяки (Одеський район)|Маяки]]''' розташовано у Північному Причорномор'ї — це історично-географічний район на [[Південна Україна|півдні України]]. Частина [[Дике Поле|Дикого поля]]. Маяки мають давню історію, багату культуру насичену традиціями і будучи транспортною артерією на межі культур увібрали у свою кухню найкращі традиції оточуючих народів. Ці традиції сформувалась під впливом української, єврейської, одеської, болгарської, турецької, молдавської, польської, румунської, російської, німецької та навіть татарської кухонь.

== Страви з риби ==
Перш за все притаманні страви з річкової та морської риби. Смажену, варену, солену, копчену,  в'ялену та мариновану рибу готують тут майже у кожній оселі.

* [[Файл:Юшка козацька.jpg|міні|Процес приготування юшки]][[Юшка]] — традиційна рибна страва на багатті, яку готують переважно чоловіки-рибалки, обов'язкова страва під час родинних зібрань чи свят. Єдиного рецепта не існує бо у кожного є свій — найкращий. Риби потрібно декілька видів, це може бути короп, товстолоб, лящ або окунь чи навіть щука. Очищену рибу з пузирем, ікрою чи молоками якщо такі є (залежить від сезону) викладають у казан, наливають води, солять та ставлять на вогонь. Після закипання додаються овочі (картопля, цибуля, морква, перець, селера), спеції. Юшка має поволі кипіти, насичуватись та варитися. В кінці готується Саламур — особлива приправа, складається зі спецій, часнику, перцю, солі, зелені, та розбавляється щойно звареною юшкою, додаються терті томати. Рибну юшку доводять до смаку та додають зелень. Така юшка теж зветься — [[Біляївська рибна юшка|Біляївською рибною юшкою]], яка входить до [[Нематеріальна культурна спадщина України|Нематеріальної культурної спадщини України]] чим дуже пишаються місцеві жителі;<ref>Наказ МКІП від 06.07.2022 № 228 «Про внесення змін до Національного переліку елементів нематеріальної культурної спадщини України»</ref><ref>https://bilyayivka.city/articles/223327/bilyaivska-yushka-uvijshla-do-pereliku-nematerialnoi-kulturnoi-spadschini-ukraini</ref>
* [[Саламур]] — це соус української кухні Бессарабії на основі томату, часнику, спецій, що додаються до юшки або використовують заправкою для овочів. Це слово має присмак півдня України, бо є в різних мовах, що жили в цьому краю. У Румунії (''saramur),'' Болгарії (''саламура'') — просто розсіл, рибний, солоний суп, у Туреччині (''salamura'') — розсіл або маринад. Основні компоненти соусу: томат, часник, сіль , чорний мелений перець, гострий червоний перець, бульйон з юшки.<ref>https://dnister.in.ua/articles/305877/recept-yushki-nezminnij-vid-kozackih-chasiv-do-sogodni-ii-gotuvali-stolittyami-na-beregah-dnistra</ref>

* '''Блакитні та білі раки''' — з села Маяки належать до спеціалітетів<ref>Страва, характерна для певної місцевості.</ref> Одеської області. Колись Дністровський лиман займав перше місце в світі по лову раків. Сучасний вилов перестав носити промисловий масштаб, однак, раки з Маяків продовжують залишатися однією з найпопулярніших закусок до пива в Одесі. На Одещині раків ловлять у Дністровському лимані, у річці Дністер та її рукаві Турунчук. Окрім звичайних річкових, в області ловлять блакитні дністровських, червоних кубанських, білих дунайських та білих дністровських раків. Причому блакитні дністровські, які живуть у Маяках Біляївського району, вважаються найбільшим делікатесом. Старожили можуть розповісти чимало напівлегендарних історій про блакитного дністровського рака. Одна з таких історій розповідає як цих самих блакитних раків колись місцеві рибалки ловили для застілля імператриці [[Катерина II|Катерини II]];<ref>https://odessa-life.od.ua/news/27557-zapretnye-raki-na-odesskih-prilavkah</ref>
** [[Файл:Crayfish-Astacus leptodactylus.JPG|міні|Блакитні раки порівняно зі звичайними]][[Форшмак]];
** Фарширована риба (щука або короп);
** Корчений балик з амура чи товстолоба;
** Солена [[Оселедець чорноморський|дунайка]];
** В'ялена або сушена [[В'ялення риби|таранька]], [[лящ]], щука;
** Рибні котлети (найчастіше з товстолоба);
** Биточки з тюльки — смажена [[тюлька]] в клярі;
** Дністровські річкові мідії;<ref>https://smachnogo.pp.ua/smachn-statt/10611-yak-prigotuvati-rchkov-mdyi.html</ref>
** Рачки (креветки);
** Маринований товстолоб (саламур);
** [[Бичкові|Бички]] — риби родини окунеподібних також належать до спеціалітів Одеської області;
** Смажені [[Карась|карасики]];
** Пельмені з [[Судак (риба)|судака]];
** [[Щука|Щуча]] ікра з цибулею в олії;
** Оладки з ікри [[Короп|коропа]], або [[Товстолобик білий|товстолоба]] та інші рибні страви.

== Основні страви ==
[[Файл:Borscht Old Cossack.jpg|міні|Борщ український]]
[[Борщ]], [[вареники]], [[пельмені]], [[голубці]], [[Налисник|налисники]], [[деруни]], [[сало]], [[Пампушка|пампушки]], [[картопляники]], [[плов]], [[Пиріг (слов'янська кухня)|пироги]], [[сирники]], [[холодець]], [[крученики]], [[Вінегрет|вінігрет]], [[зрази]], [[Пиріжок|пиріжки]], різноманітні каші займають тут центральне місце.

Також у Маяках поширені наступні страви:
[[Файл:Хом-Шурпа.jpg|міні|Шурпа у казані]]

* [[Шурпа]] — традиційний суп в багатьох країнах Центральної Азії, Близького Сходу, Балкан. Перекладається з арабської як «соус» Як правило, юшка з грубо нарізаними шматками м'яса, картоплі та моркви. М'ясний [[суп]], з прозорою або напівпрозорою юшкою. У Маяках її готують в казані на багатті, спочатку обсмажують м'ясо (суміш різних видів м'яса: часто це дичина, птиця, свинина чи кабанятина, баранина, телятина), потім овочі (крупно нарізані: цибулю, моркву, картоплю, часник), заливають водою і варять до готовності, додають зелень, спеції, сіль та томати. Після шурпа ще трохи насичуються ароматами багаття завдяки чому набуває неповторний смак. Страва є особливо популярною серед місцевих мисливців та рибалок.

* [[Зелений борщ]] — традиційна [[Українська кухня|українська страва]]; різновид [[Борщ|борщу]] до складу якого найчастіше входять [[щавель]] і яйця;
* [[Гречаний суп]] — [[суп]], зварений на овочевому, кістковому, м'ясному [[Бульйон|бульйоні]]: [[Яловичина|яловичині]], [[Свинина|свинині]], курятині з використанням [[Гречка|гречаних круп]];
* [[Окрошка]];
* [[Лечо]];
* [[Долма]] '''('''[[Кримськотатарська мова|кримсько-тат.]] dolma) або Толма — страва, що являє собою начинені овочі або листя (як правило, [[Виноградне листя (кулінарія)|виноградне]]). Начинка зазвичай готується на основі [[Рис|рису]], може також містити відварений м'ясний фарш (переважно з баранини), але може бути і [[Вегетаріанство|вегетаріанською]];
* [[Манти]] — традиційна м'ясна страва народів [[Центральна Азія|Центральної Азії]], [[Туреччина|Туреччини]], [[Монголія|Монголії]], [[Корея|Кореї]], [[Татарстан|Татарстану]], [[Башкортостан|Башкортостану]], [[Крим|Криму]];
* [[Шпикачка|Шпикачки]], домашня ковбаса та [[кров'янка]];
* [[Шашлик|Шашлики]];
* Мітітєї — традиційна страва молдавської та румунської кухні. Мітітеї на вигляд нагадують маленькі ковбаски без оболонки. Готують з яловичого та баранячого м'яса з додаванням бульйону, часнику, чорного перцю, чебрецю, солі. Жаряться на гратарі. Подаються до столу добре підрум'яненими і дуже гарячими;
* Сметана, Кисломолочний сир, [[Бринза]] з коровячого молока;
* [[Файл:Plăcintă creață, Luminișu, Sălaj.JPG|міні|Плачинда (Плацинда)]][[Плачинда|Плачинди]] (для маячан більш притамання назва — плацинди) в українських селах Молдови, та лівобережжя Дністра — виріб із [[Листкове тісто|листкового тіста]](переважно прісного), що має плескату форму, з начинкою із [[Сир|сиру]], [[Гарбуз|гарбуза]] тощо, або без неї; різновид [[Пиріг|пирога]]. Одна з багатьох [[Румунська кухня|національних страв Румунії,]] [[Молдовська кухня|Молдови]] та південної [[Українська кухня|України]].
* [[Мамалиґа]] зі шкварками — круто заварена [[каша]] з [[Кукурудзяне борошно|кукурудзяного борошна]], страва популярна в країнах Південно-Східної Європи. Національна страва [[Молдовани|молдован]] та [[Румунська кухня|румунів]]. Є традиційною стравою кухні у [[Гуцули|гуцулів]](під назвою ''куле́ша''). Популярна також у кавказьких народів.
* [[Вертута|Вертути]] — традиційний кулінарний виріб в [[Україна|Україні]] — [[печиво]] з [[Корж (хлібопродукт)|коржа]], змазаного [[Начинка|начинкою]] і скрученого трубочкою, також [[рулет]], [[пиріг]] із витяжного [[Тісто|тіста]]. На [[Різдво]] — печиво з [[Яблука|яблуками]]. В [[Молдовська кухня|молдовській кухні]] — рулет з витяжного тіста. У Маяках вертути готують та передають рецепти страви із покоління в покоління. Начинка для вертути може бути як солодкою, так і солоною, а найчастіше для неї використовують сир, м'ясо, бринзу, яблука та гарбуз. А в сусідньму селі [[Біляївка]] страва є настільки важливою, що тут навіть проходить гастрономічний фестиваль Дністровська вертута. Кілька років тому на ньому поставили рекорд — спекли найбільшу вертуту України вагою 50 кг і діаметром 2 м. Не забули про коронну страву і під час повномасштабної війни — у вересні 2022-го мешканці Біляївки спеціально приготували й відправили на фронт 150 вертут з побажаннями перемоги;
* [[Фарширований перець]] — страва [[Україна|української]], болгарської, [[Молдова|молдовської]] та [[Румунія|румунської]], грузинської, а також [[Азербайджанська кухня|азербайджанської кухні]] ([[Азербайджанська мова|азерб.]] ''istiot dolması''). Готується з очищеного від насіння [[Стручковий перець звичайний|солодкого перцю]], який наповнюється м'ясним фаршем (зазвичай яловичим, а в азербайджанській кухні — баранячим), [[Рис|рисом]] і тертими [[Помідор|помідорами]]. Фаршировані перці варяться вертикально в каструлі з водою. До столу подаються зі [[Сметана|сметаною]];
* [[Галушки]];
* Штрудлі (по-плахтієвськи)— одна з традиційних страв німецької кухні, що є рулетиками з тіста, приготовані з м'ясом і картоплею. Рецепт свого часу привезли на ці землі німецькі колоністи, які у XVIII столітті почали активно заселяти регіон. З часом основна рецептура зазнала невеличких змін, однак через це вона не стала гіршою, навпаки – ще смачнішою. Більш того, готувати штрудлі на постійній основі почали не лише колоністи, а й місцеві мешканці, яким прийшлося до смаку нове.
* Запечений перець з часником;
* Голубці «з мізинчик»
* Оладки або деруни з кабачків;
* Цибуляники;
* Фаршировані [[Бублик|бублики]];
* [[Кабачкова ікра]];
* [[Баклажанна ікра|Ікра з синіх]] (баклажанів). Ікру із синіх можна тільки рубати. Не терти на тертці, не молоти на м’ясорубці, не подрібнювати блендером. Саме рубати! Обовязково у Маяках її готують з перцями. Бажано овочі пекти на вуглях, так страва набуде характерного смаку диму. Склаждники закуски: баклажани, помідори, перець солодкий, цибуля ріпчаста, часник, зелень петрушки, соняшникова олія, перець молотий та сіль. Баклажан — популярний овоч в місцевій кухні належить до спеціалітетів Одеської області. Про маякськи «сині» є легенди: "Я''к місцеві фермери навчили пітерців готувати ікру з баклажанів. У кінці XX століття, щоб вигідніше продати товар фермери з півдня, часто, їдили на ринки Москви чи Санкт-Петербурга. Так відчайдушні маячани відправилися продавати сині до Пітера, в цьому місті про південний овоч мало хто чув, та й не знали як його готувати. Тоді винахідливі селяни до кожної партії проданих баклажанів додавали записку з рецептом тієї самої "ікри заморської" — баклажаної, що одесити називають ікрою з синіх. Після такого вдалого базару ця історія закарбувалась у пам'яті маячан та стала обов'зковою до переказу за кожним застіллям".''

== Десерти ==

* Налиснички «пальчики» з сиру;
* [[Вареники]] з вишнями;
* Ліниві вареники;
* [[Чорнослив]] з волоськими горіхами;
* Хрустіки (Хмиз);
* Шарлотка;
* Плацинда з гарбузом;
* Вертута з яблуком;
* Курага;
* Сушені яблука;
* Пиріжки з вишнями або полуницями;
* Рогалики з вареням гути;
* [[Маківник]] та багато інших.

== Напої ==
Що стосується напоїв, то культура домашньго винярства у маяках налічує вже кілька століть технологія вина передається з покоління до покоління, а під час збору врожаю збираються усі рідні та близьки та допомагають. [[Виноробство в Одеській області]] станом на 2018 рік охоплює 26,29 тис. га – 60,44 % від загальної площі виноградників України. Область розташована в кліматично сприятливій зоні північно-західного [[Північне Причорномор'я|Причорномор'я]], від гирла річки [[Дунай]] до [[Тилігульський лиман|Тилігульського лиману]], і є найбільшою виноробною областю України.

До початку [[Давньогрецькі колонії Північного Причорномор'я|грецької колонізації Причорномор'я]] місцеві мешканці регіону вже підтримували виноробство. Проте, широке розповсюдження ремесла, почалось з грецької колонізації у давні часи. Цей район перебував під впливом греків до середини II століття до н. е.<ref>[[Виноробство в Одеській області#CITEREFВинокуров2001|Винокуров, 2001]], с. 9.</ref>

Після [[Облога Очакова (1788)|захоплення Очакова 1788]] року князь [[Потьомкін Григорій Олександрович|Потьомкін]] надає у користування колоністам та українцям виноградники в [[Слободзея|Слободзеї]], [[Ясси|Яссах]], [[Маяки (Одеський район)|Маяках]], [[Біляївка|Біляївці]] й [[Овідіополь|Аджидері]]. Загалом, сучасна територія Одеської області охоплювала повністю або частково [[Ананьївський повіт|Ананьївський]], [[Одеський повіт|Одеський]], [[Ізмаїльський повіт|Ізмаїльський]], [[Аккерманський повіт|Аккерманський]], [[Балтський повіт|Балтський повіти]].<ref>[[Виноробство в Одеській області#CITEREFМотузенко, Липова2013|Мотузенко, Липова, 2013]], с. 110.</ref>

У [[XIX століття|XIX столітті]] на Одещині осіла велика кількість представників різних національностей, які сприяли поширенню виноробства в регіоні.

Одеська область має потужні можливості розвитку як [[Винний туризм|винного]], так і [[Кулінарний туризм|кулінарного]] туризму. На сучасному проміжку, спостерігається переважно розвиток винного туризму в області.<ref>[[Виноробство в Одеській області#CITEREFМотузенко, Липова2013|Мотузенко, Липова, 2013]], с. 110</ref>

Ще тут виготовляють унікальну наливку із зеленого волоського горіху.

Рецепт наливки з волоських горіхів Інгредієнти Зелені волоські горіхи - 5 шт. Цукор - 100-300 г (за смаком) Горілка - 1 л.

Метод приготування Зелені незрілі волоські горіхи дрібно нарізати разом із зовнішньою оболонкою, всипати в скляний бутель, залити горілкою, закрити і залишити на 3-4 тижні. Після закінчення терміну горілку (вона стане темно-коричневою) злити в інший посуд, а горіхи засипати цукром і залишити так ще на 2 тижні, поки не розчиниться цукор. Горіховий сироп, що утворився, злити в посуд із раніше злитим настоєм, перемішати і залишити для освітлення на 1 тиждень. Освітлену наливку перелити в пляшки.<ref>https://vzboltay.com/ua/alcohol/liqueurs/1101-nastoyka-i-nalivka-na-greckom-orehe.html</ref>

Також пошірені [[Вишнівка (напій)|вишнівка]] та різні фркутово-ягідні наливки. Різноманітні компоти, [[узвар]] та квас займають неаби яке місце у кулінарній культурі маячан.

== Обрядові страви ==

* [[Кутя]] — відварені у воді зерна [[Пшениця|пшениці]] чи [[Ячмінь|ячменю]] з [[Мед|медом]]. Традиційна ритуальна страва слов'янського [[Український народний календар|новорічно-різдвяного циклу]]. Готується тричі: на [[Святий Вечір]] — ''Багата кутя'', на [[Маланка|Щедрий вечір]] — ''Щедра кутя'' й у [[Водохрещенський вечір]] — ''Голодна кутя''. Четвертий різновид — ''Чорну кутю'' готують на мертвинах або [[Поминки|поминках]] і розводять з [[Коливо|коливом]], вона призначена для покійників. Сукупність обрядодійств, пов'язаних із кутею, засвідчує зв'язок із родиною й предками, які опікуються врожаєм;
* [[Калач]] — Білий обрядовий хліб особливої форми, випечений із крученого й переплетеного тіста. Для Маяків притаманний здобний калач, такий готують на Півдні України (в інших регіонах готують на прісному тісті). Цей обрядовий хліб готують до Святого вечора. У Маяках шанують традицію носіння вечері — напередодні Різдва, увечері, діти носять вечерю своїм хрещеним батькам, а натомість отримують подарунки і гостинці. Після цього вони вдома разом із рідними сідають за святковий стіл і після появи на небі першої зірки в Різдвяний Святвечір починають трапезу. Калач з рушником є центральними компонентами в торбинці з вечерею для хрещених батьків.
* [[Коровай]] — Приготування, або ж бгання короваю, це важливий весільний обряд. Вважалося, що коровай уособлює майбутнє життя молодих і якщо він буде гарним та вишуканим, то й у сімейному житті все буде добре. Смак хліба збагачувався лимонною цедрою, ванільним цукром, цукатами, родзинками, горіхами тощо. Готовий коровай переміщують на тацю, покривають згори трохи вершковим маслом.
* Узвар — солодкий відвар, [[компот]] із [[Сушені фрукти|сушених фруктів]] і [[Ягода|ягід]]. Страва [[Українська кухня|української національної кухні]], що готувалась напередодні церковних свят — [[Різдво Христове|Різдва]] і [[Хрещення Господнє|Хрещення]] — як [[Обряд|обрядова]] [[страва]].
* Сирна запіканка або [[сирна паска]] – обов'язкова страва на Великдень. За традицією готують її з сиру, яєць, борошна, цукру та родзинок. У Маяках здебільшого таку паску запікають.

* '''Паска''' — обрядовий здобний [[великодній хліб]]. Первісно — пшенична несолодка хлібина, прикрашена вгорі фігурками з тіста. За сучасності — високий циліндричний солодкий хліб, вкритий вгорі солодкою поливкою та посипкою.

[[Файл:Крашанки з рослинним орнаментом.jpg|альт=Крашанки з рослинним орнаментом|міні|Крашанки з рослинним орнаментом]]

* [[Писанка|Писанки]] та [[Крашанка|крашанки]] (Великоднє яйце) — невід'ємний атрибут святкування [[Великдень|Великодня]] або приходу [[Весна|весни.]] У великодневому кошику маячан можна побачити '''писанки''' (також [[Крапанка|крапанки]] і [[Дряпанка|дряпанки]]''')''' — український різновид [[Великоднє яйце|великодніх яєць]]; яйце, декороване традиційними символами, які пишуться за допомогою [[Віск|воску]] й [[Барвники|барвників]]. Найчастіше зустрічаються '''крашанки''' їх готують за традиційною технологією, для отримання крашанок яйця варять у лушпинні [[Цибуля|цибулі]]. Виготовлені таким способом крашанки мають жовто-коричневий колір різної інтенсивності. Іноді до яєць прив'язують листочки петрушки, які залишають на шкаралупі світлі відбитки. Найчастіше крашанки фарбують у червоний колір, символ кохання і вічного життя. У XX сторіччі почали також фарбувати крашанки різноманітними харчовими барвниками промислового виробництва.

== Городина та садовина ==
Овочі та фрукти займають особливе місце завдяки родючим чорноземам та унікальному мікроклімату, через який у цьому регіоні виступає понад 300 сонячних днів, що забезпечує якісний хімичний склад їх та в свою чергу неповторний смак. Серед багатьох культур слід виділити: виноград, черешні, абрикоси, кавуни, баклажани, помідори, перці та огірки.<ref>Сапожников І. В., Аргатюк С. С., Левчук В. В. Маяки на Дністрі: археолого-історичні нариси (Mayaki on the Dniester: archaeological and historical essays). Odessa, 2021. 642 р</ref>

== Цікаві факти ==
З розповідей очевидців під час [[Голодомор в Україні (1932—1933)|Голодомору 1932—1933 років]], що на вулицях села не було видно жодної тварини, в річці майже не було риби і тільки можна було упіймати маленьких [[Йорж звичайний|йоржиків]], з цієї маленької рибки варили юшку або смажили, завдяки чому селяни пережили цей трагічний період.<ref>Маяки. ''Геоінформаційна система місць «Голодомор 1932—1933 років в Україні»''. [[Український інститут національної пам'яті]]. Процитовано 18 червня 2020.</ref>

== Дивись також ==

* [[Маяки (Одеський район)|Маяки]]

* [[Перелік населених пунктів, що постраждали від Голодомору 1932—1933 (Одеська область)]]
* [[Нижньодністровський національний природний парк]]
* [[Маяки (спостережна станція)]]
* [[Одеса]]
* [[Степовий говір]]
* [[Північне Причорномор'я]]
* [[Бессарабія]]
* [[Маяківська сільська рада (Одеський район)]]
* [[Маяки-Удобне]]

== Примітки ==
{{reflist}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Маяки (Одеський район)]]
[[Категорія:Українська кухня]]
[[Категорія:Культура Одеського району]]


text:
# Azienda autonoma delle ferrovie del Territorio Libero di Trieste
L'Azienda Autonoma delle Ferrovie del Territorio Libero di Trieste fu l'azienda controllata dal governo alleato del Territorio Libero di Trieste (TLT) che si occupò dell'esercizio dei quasi 86 km delle linee ferroviarie e delle stazioni che si trovarono all'interno del territorio tra il 1947 e il 1954 passate dalle Ferrovie dello Stato all'Allied Military Government of Occupied Territories nel 1945.

## Rete
L'Azienda Autonoma delle Ferrovie del Territorio Libero di Trieste gestì le seguenti tratte ferroviarie:
- ferrovia Jesenice-Trieste fino al valico di Monrupino (15 km);
- linea delle Rive (5,7 km);
- ferrovia Meridionale fino al valico di Poggioreale del Carso (28 km);
- ferrovia Udine-Trieste fino al valico di San Giovanni al Timavo di Duino-Aurisina (22 km);
- ferrovia Trieste-Erpelle fino al valico di Sant'Elia (15 km)[1].
- Trieste Sant'Andrea-Servola-Aquilinia[1]

## Storia
Il 19 febbraio 1947 è avvenuto il passaggio di gestione dalle Ferrovie dello Stato all'Azienda Autonoma delle Ferrovie del Territorio Libero di Trieste.
In seguito al Memorandum di Londra, il 26 ottobre 1954 la gestione delle ferrovie è ritornata alle Ferrovie dello Stato.

wikiname: itwiki

in_language: it

wikitext:
{{Azienda
|nome = Azienda Autonoma delle Ferrovie del Territorio Libero di Trieste
|logo =
|forma societaria =
|data fondazione = 19 febbraio [[1947]]
|forza cat anno = 1947
|luogo fondazione = [[Trieste]]
|fondatori =Governo alleato del TLT
|data chiusura = 26 ottobre [[1954]]
|causa chiusura =
|nazione = TLT
|gruppo =
|controllate =
|persone chiave=
|settore = trasporti
|prodotti = [[trasporto ferroviario|trasporti ferroviari]]
}}
L<nowiki>'</nowiki>'''Azienda Autonoma delle Ferrovie del Territorio Libero di Trieste''' fu l'azienda controllata dal governo alleato del [[Territorio Libero di Trieste]] (TLT) che si occupò dell'esercizio dei quasi 86 km delle [[ferrovia|linee ferroviarie]] e delle [[stazione ferroviaria|stazioni]] che si trovarono all'interno del territorio tra il [[1947]] e il [[1954]] passate dalle [[Ferrovie dello Stato]] all'[[Allied Military Government of Occupied Territories]] nel [[1945]].

== Rete ==
L'Azienda Autonoma delle Ferrovie del Territorio Libero di Trieste gestì le seguenti tratte ferroviarie:
* [[ferrovia Jesenice-Trieste]] fino al valico di [[Monrupino]] (15 km);
* [[linea delle Rive]] (5,7 km);
* [[ferrovia Meridionale]] fino al valico di [[Opicina|Poggioreale del Carso]] (28 km);
* [[ferrovia Udine-Trieste]] fino al valico di San Giovanni al Timavo di [[Duino-Aurisina]] (22 km);
* [[ferrovia Trieste-Erpelle]] fino al valico di Sant'Elia (15 km)<ref name="FTT_sito">{{cita web| url=http://triesteriviera.tripod.com/ |titolo=FTT - FREE TERRITORY OF TRIESTE}}</ref>.
* [[Ferrovia Trieste Campo Marzio-Trieste Aquilinia|Trieste Sant'Andrea-Servola-Aquilinia]]<ref name="FTT_sito" />

== Storia ==
Il 19 febbraio [[1947]] è avvenuto il passaggio di gestione dalle [[Ferrovie dello Stato]] all'Azienda Autonoma delle Ferrovie del Territorio Libero di Trieste<ref name="FTT_sito" />.

In seguito al [[Memorandum di Londra]], il 26 ottobre [[1954]] la gestione delle ferrovie è ritornata alle [[Ferrovie dello Stato]].

== Note ==
<references/>

{{Questione adriatica}}
{{Portale|trasporti}}

[[Categoria:Trasporti in provincia di Trieste]]
[[Categoria:Società ferroviarie]]
[[Categoria:Territorio Libero di Trieste]]

Stato: Territorio Libero di Trieste

Fondazione: 19 febbraio 1947 a Trieste

Fondata da: Governo alleato del TLT

Chiusura: 26 ottobre 1954

Sede principale: Trieste

Settore: Trasporto

Prodotti: trasporti ferroviari


text:
# 1981年香港股災
1981年香港股災是香港於1980年代的第一次股災。當時適逢中華人民共和國正與英國討論有關香港主權的問題，1981年，會談陷入僵局。恆生指數結果在該年與翌年共下跌達63%。

## 歷史
隨著1976年10月「四人幫」被捕標誌著文化大革命的結束，1977年10月鄧小平復出，1978年2月提出四個現代化，使恆生指數打破1976年至1977年的牛皮悶局。由1978年低點383.4點起計，到1981年7月17日1810.20點，短短三年上升3.7倍。到由於前景看好，使香港地價節節上升，引發眾多財團爭奪持有土地的上市公司，其佼佼者有李嘉誠收購和記黃埔、船王包玉剛收購九龍倉、及置地收購電話公司及香港電燈。

### 英資華資爭霸戰
和黃易主
自香港上海匯豐銀行接管和記洋行並改組為和記黃埔後，匯豐一直物色財團接手，為報答李嘉誠放棄收購九龍倉，匯豐投桃報李順水推舟，於1979年9月25日宣佈以每股$7.10出售22.4%和記黃埔，開始打破英資主宰香港經濟的地位。
九倉爭霸戰
1978年初，李嘉誠不動聲色，悄悄收集九龍倉集團股份，到達18%時已超過怡和及置地控制的股權，引起怡和高層注意，遂由匯豐出面，要求李嘉誠退讓。為求與匯豐友好的船王包玉剛促成收購和記黃埔，李嘉誠遂將手上九龍倉股份轉讓予包玉剛。事後包玉剛宣佈持有20%九龍倉，並作長線投資。1979年，怡和高層發現包玉剛持股量上升至接近30%，遂主動邀請包玉剛及二女婿吳光正進入董事局，雙方矛盾日深。
1980年6月20日，置地乘包玉剛離港，宣佈建議增購九倉股份至49%，條件是兩股作價$12.2置地股份加一股面值$75.6債券換取一股九龍倉股份。包玉剛即時回港應戰，動用22億現金，以每股$105.0，收購九龍倉至49%。事後發現，置地的收購建議純屬煙幕，手持的九龍倉股份均售予包玉剛，後人以「船王負創取勝，置地含笑斷腕」作結。
置地搶購公用股
英資怡和不甘雌伏，決定放手大幹重振雄風，由置地進行多項地產發展計劃，更收購大型公用上市公司。1981年12月收購34.9%電話公司股權，1982年4月收購34.9%香港電燈，導致債台高築，結果1983年3月將電話公司股權售予英國大東電報局，1985年2月，將香港電燈售予李嘉誠的和記黃埔。

### 爭購土地資源
除上述大型收購戰之外，亦有規模較小的收購合併發生，主要是地產公司收購擁有土地的公司，如1979年佳寧收購美漢置業上市、1980年恆隆集團收購淘化大同(即現時的恆隆地產)、1981年新鴻基地產收購九龍巴士，同年爆發鷹君地產主席羅鷹石第三子羅旭瑞以百利保名義狙擊中華巴士等。市面上亦出現炒樓狂潮，據事後計算，當時樓價的供樓負擔比率(即供樓支出佔大學畢業生收入的比重)曾高達180%，換句話說是用近乎收入的一倍才能夠供樓。加上1981年7月17日銀行公會宣佈7月21日儲蓄存款利率由11厘加至12厘，樓市泡沫一戮即破，恆生指數亦由當日開始下跌。

### 政治大震盪
1980年代初，英國向中國提出分拆香港的「主權」及「治權」的建議，得到不少香港傳統上流社會的政治及商界精英支持。傳統英國資金的商業力量，如匯豐、怡和，亦曾參與遊說工作。1981年，當時的商界年青領袖李鵬飛曾率領當時香港的工商界精英組成「年青才俊團」前往北京提出有關建議，但遭鄧小平否定。鄧認為中國必須整體收回香港。
1982年9月22日，英國首相戴卓爾夫人乘福克蘭戰役大勝阿根廷之威，到北京提出「以主權換治權」，圖延續對香港的管治。結果被中國已故領導人鄧小平斷然拒絕，香港股市亦隨之大跌，到12月2日恆生指數跌至676.30點，由高點計算下跌了62.64%。
地產及金融危機
地價亦以插水式下跌，一幅九龍灣的工業地皮，由投標價一億五千萬下跌到剩下一千五百萬，下跌九成。資產下跌導致大量高價搶地的公司陷入危機，除置地外，最觸目者首推陳松青的佳寧集團，延至1983年10月清盤。
之後更引發港元危機及銀行風潮，1983年9月恆隆銀行擠提及被港府接管（後併入道亨銀行），同年10月新鴻基銀行擠提（後改組為港基銀行，即富邦銀行（香港）），1985年6月海外信託銀行（後併入道亨銀行）及工商銀行（後併入大新銀行）突然停牌及被政府接管，由於海託及工商屬上市公司，股票一夜之間化為烏有，打擊對股市信心。事件餘波導致1986年嘉華、永安、友聯（於2000下半年時再行改組成為今日的中國工商銀行（亞洲））、康年等銀行先後易手或被兼併。
怡和震盪
1984年3月28日，即離中英達成協議半年，出現戲劇性的場面。當日本是和記黃埔公佈業績之日，李嘉誠於開市前宣佈，每股和黃派發現金紅利$4，總值20億，這本應是利好消息。然而怡和集團於當天宣佈遷冊百慕達，即時引起市場恐慌，恆生指數翌日下跌5.8%。由此眾多上市公司爭相效尤，紛紛申請遷冊。事後有人認為，怡和此舉是有意搞小動作，對香港及中國投下不信任票，有意給中國帶來政治壓力，因而得罪有關人士，種下日後業務久沉不起的遠因。
從1982年12月到1984年9月，中英就香港前途問題草簽之前，香港股市便在676點至1000點之間反覆上落，香港股市很大程度上受到九七問題的影響而波動，香港股市的投資者就在政治風中惶煌不可終日。股市沒有明顯下跌，但只能一直在低位反覆爭持，直至1984年9月26日《中英聯合聲明》草簽，12月19日正式簽署為止。

wikiname: zhwiki

title: 1981年香港股災

in_language: zh

wikitext:
'''1981年香港股災'''是香港於1980年代的第一次股災。當時適逢[[中華人民共和國]]正與[[英國]]討論有關[[香港主權移交|香港主權]]的問題，1981年，會談陷入僵局。[[恆生指數]]結果在該年與翌年共下跌達63%。

== 歷史 ==
隨著1976年10月「[[四人幫]]」被捕標誌著[[文化大革命]]的結束，1977年10月[[鄧小平]]復出，1978年2月提出[[四個現代化]]，使[[恆生指數]]打破1976年至1977年的[[牛皮]]悶局。由1978年低點383.4點起計，到1981年7月17日1810.20點，短短三年上升3.7倍。到由於前景看好，使香港地價節節上升，引發眾多財團爭奪持有土地的上市公司，其佼佼者有[[李嘉誠]]收購[[和記黃埔]]、船王[[包玉剛]]收購[[九龍倉]]、及[[置地]]收購[[香港電話有限公司|電話公司]]及[[香港電燈]]。

=== 英資華資爭霸戰 ===
'''和黃易主'''
自[[香港上海匯豐銀行]]接管和記洋行並改組為和記黃埔後，匯豐一直物色財團接手，為報答李嘉誠放棄收購九龍倉，匯豐投桃報李順水推舟，於1979年9月25日宣佈以每股$7.10出售22.4%和記黃埔，開始打破英資主宰香港經濟的地位。

'''九倉爭霸戰'''
1978年初，李嘉誠不動聲色，悄悄收集[[九龍倉集團]]股份，到達18%時已超過[[怡和]]及[[置地]]控制的股權，引起怡和高層注意，遂由匯豐出面，要求李嘉誠退讓。為求與匯豐友好的船王包玉剛促成收購和記黃埔，李嘉誠遂將手上九龍倉股份轉讓予包玉剛。事後包玉剛宣佈持有20%九龍倉，並作長線投資。1979年，怡和高層發現包玉剛持股量上升至接近30%，遂主動邀請包玉剛及二女婿[[吳光正]]進入[[董事局]]，雙方矛盾日深。

1980年6月20日，置地乘包玉剛離港，宣佈建議增購九倉股份至49%，條件是兩股作價$12.2置地股份加一股面值$75.6[[債券]]換取一股九龍倉股份。包玉剛即時回港應戰，動用22億現金，以每股$105.0，收購九龍倉至49%。事後發現，置地的收購建議純屬煙幕，手持的九龍倉股份均售予包玉剛，後人以「船王負創取勝，置地含笑斷腕」作結。

'''置地搶購公用股'''
英資怡和不甘雌伏，決定放手大幹重振雄風，由置地進行多項地產發展計劃，更收購大型公用上市公司。1981年12月收購34.9%電話公司股權，1982年4月收購34.9%香港電燈，導致債台高築，結果1983年3月將電話公司股權售予英國[[大東電報局]]，1985年2月，將香港電燈售予[[李嘉誠]]的[[和記黃埔]]。

=== 爭購土地資源 ===
除上述大型收購戰之外，亦有規模較小的收購合併發生，主要是地產公司收購擁有土地的公司，如1979年[[佳寧]]收購美漢置業上市、1980年[[恆隆集團]]收購淘化大同(即現時的[[恆隆地產有限公司|恆隆地產]])、1981年[[新鴻基地產]]收購[[九龍巴士]]，同年爆發[[鷹君地產]]主席[[羅鷹石]]第三子[[羅旭瑞]]以[[百利保]]名義狙擊[[中華巴士]]等。市面上亦出現炒樓狂潮，據事後計算，當時樓價的[[供樓負擔比率]](即供樓支出佔大學畢業生收入的比重)曾高達180%，換句話說是用近乎收入的一倍才能夠供樓。加上1981年7月17日[[香港銀行公會|銀行公會]]宣佈7月21日儲蓄存款利率由11厘加至12厘，樓市泡沫一戮即破，恆生指數亦由當日開始下跌。

=== 政治大震盪 ===
1980年代初，[[英國]]向[[中國]]提出分拆[[香港]]的「主權」及「治權」的建議，得到不少香港傳統上流社會的政治及商界精英支持。傳統英國資金的商業力量，如匯豐、[[怡和]]，亦曾參與遊說工作。1981年，當時的商界年青領袖[[李鵬飛 (香港)|李鵬飛]]曾率領當時香港的工商界精英組成「年青才俊團」前往[[北京]]提出有關建議，但遭[[鄧小平]]否定。鄧認為中國必須整體收回香港。

1982年9月22日，英國首相[[戴卓爾夫人]]乘[[福克蘭群島戰爭|福克蘭戰役]]大勝[[阿根廷]]之威，到[[北京]]提出「以主權換治權」，圖延續對香港的管治。結果被中國已故領導人[[鄧小平]]斷然拒絕，香港股市亦隨之大跌，到12月2日恆生指數跌至676.30點，由高點計算下跌了62.64%。

'''地產及金融危機'''
地價亦以插水式下跌，一幅[[九龍灣]]的工業地皮，由投標價一億五千萬下跌到剩下一千五百萬，下跌九成。資產下跌導致大量高價搶地的公司陷入危機，除[[置地]]外，最觸目者首推[[陳松青 (商人)|陳松青]]的[[佳寧]]集團，延至1983年10月清盤。

之後更引發[[港元危機]]及銀行風潮，1983年9月[[恆隆銀行]]擠提及被港府接管（後併入[[道亨銀行]]），同年10月[[新鴻基銀行]]擠提（後改組為[[港基銀行]]，即富邦銀行（香港）），1985年6月[[海外信託銀行]]（後併入道亨銀行）及[[工商銀行 (香港)|工商銀行]]（後併入[[大新銀行]]）突然停牌及被政府接管，由於海託及工商屬上市公司，股票一夜之間化為烏有，打擊對股市信心。事件餘波導致1986年[[嘉華]]、[[永安銀行|永安]]、[[友聯銀行|友聯]]（於2000下半年時再行改組成為今日的中國工商銀行（亞洲））、[[康年]]等銀行先後易手或被兼併。

'''怡和震盪'''
1984年3月28日，即離中英達成協議半年，出現戲劇性的場面。當日本是和記黃埔公佈業績之日，李嘉誠於開市前宣佈，每股和黃派發現金紅利$4，總值20億，這本應是利好消息。然而怡和集團於當天宣佈[[遷冊]][[百慕達]]，即時引起市場恐慌，恆生指數翌日下跌5.8%。由此眾多上市公司爭相效尤，紛紛申請遷冊。事後有人認為，怡和此舉是有意搞小動作，對香港及中國投下不信任票，有意給中國帶來政治壓力，因而得罪有關人士，種下日後業務久沉不起的遠因。

從1982年12月到1984年9月，中英就[[香港前途問題]]草簽之前，香港股市便在676點至1000點之間反覆上落，香港股市很大程度上受到[[香港回歸|九七問題]]的影響而波動，香港股市的投資者就在政治風中惶煌不可終日。股市沒有明顯下跌，但只能一直在低位反覆爭持，直至1984年9月26日《[[中英聯合聲明]]》草簽，12月19日正式簽署為止。

== 參考資料 ==
*馮邦彥著 [https://web.archive.org/web/20070927235946/http://libcat.hkpl.gov.hk/webpac_cjk/wgbroker.exe?200604251908080843735+2+search+select+++1+9 《香港金融業百年》]，三聯書店(香港)有限公司，2002年。
*藍潮著 [https://web.archive.org/web/20070928000253/http://libcat.hkpl.gov.hk/webpac_cjk/wgbroker.exe?200604251908080843735+2+search+select+++2+18 《香港股市風雲》]，名流出版社，1997年9月。
*藍潮著 [https://web.archive.org/web/20070928000101/http://libcat.hkpl.gov.hk/webpac_cjk/wgbroker.exe?200604251908080843735+2+search+select+++2+11 《香港商戰風雲錄》]，名流出版社，1997年6月。
*[[呂志華]]著 [https://web.archive.org/web/20070927235846/http://libcat.hkpl.gov.hk/webpac_cjk/wgbroker.exe?200604251908080843735+2+search+select+++5+13 《香港股災重溫》]，明窗出版社，1992年。

== 參見 ==
* [[香港聯繫匯率制度]]
* [[香港股災]]

[[Category:香港股災]]
[[Category:1981年香港]]


text:
# Mustafa Akıncı
Pour les articles homonymes, voir Akıncı.
Mustafa Akıncı, né le 28 décembre 1947, est un homme d'État nord-chypriote, président de la république turque de Chypre du Nord de 2015 à 2020.

## Biographie

### Président
Candidat à l'élection présidentielle de 2015, il talonne Derviş Eroğlu, président sortant, avec 26,94 % des voix contre 28,15 % pour le président sortant, au premier tour du 19 avril. Une semaine plus tard, il est largement élu au second tour avec 60,5 % des voix contre 39,5 % à son concurrent,.
Le 30 avril, il prête serment en tant que 4e président de Chypre du Nord, succédant à Derviş Eroğlu. En mai, les pourparlers sur la réunification avec le sud commencent.
Candidat à un second mandat, il termine en deuxième position lors du premier tour de l'élection présidentielle de 2020 le 11 octobre, avec 29,84 % des voix, devancé par Ersin Tatar qui recueille 32,35 % des voix.
Il raconte avoir subi de forte pressions venant du régime de Recep Tayyip Erdoğan pendant la campagne électorale : « Ils ont dit à mon secrétaire particulier qu’il vaudrait mieux pour moi, ma famille, mes amis proches et tout le monde que je retire ma candidature. Ils ont dit que tout était fait pour me vaincre aux élections et que même si je gagnais, je n’aurais pas été en mesure de rester au pouvoir. » Un rapport publié par des observateurs indépendants a également confirmé l'ingérence du gouvernement turc dans l’élection.

wikiname: frwiki

title: Mustafa Akıncı

in_language: fr

wikitext:
{{Voir homonymes|Akıncı}}
{{Infobox Politicien
 | charte                  = Chef d'État
 | nom                     = Mustafa Akıncı
{{tr}} Mustafa Akıncı
{{el}} Μουσταφά Ακιντζί
 | image                   = Mustafa Akıncı (cropped).jpg
 | légende                 =
 | fonction1               = [[Président de Chypre du Nord|Président de la république turque de Chypre du Nord]]
 | à partir du fonction1   = 30 avril 2015
 | jusqu'au fonction1      = 23 octobre 2020
  ({{Durée|30|4|2015|23|10|2020}})
 | élection1               = [[Élection présidentielle nord-chypriote de 2015|26 avril 2015]]
 | réélection1             =
 | premier ministre 1      = Özkan Yorgancıoğlu
Ömer Kalyoncu
Hüseyin Özgürgün
[[Tufan Erhürman]]
[[Ersin Tatar]]
 | prédécesseur 1          = [[Derviş Eroğlu]]
 | successeur 1            = [[Ersin Tatar]]
 | nom de naissance        =
 | date de naissance       = 28 décembre 1947
 | lieu de naissance       = [[Limassol]], [[Colonie britannique de Chypre|Chypre]]
 | date de décès           =
 | lieu de décès           =
 | nature du décès         =
 | sépulture               =
 | nationalité             = [[Chypre du Nord|nord-chypriote]]
 | parti                   = [[Parti de la démocratie socialiste (Chypre du Nord)|TDP]]
 | conjoint                = [[Meral Akıncı]]
 | université              = [[Université technique du Moyen-Orient]]
 | profession              =
 | emblème                 = Emblem of the Presidency of the Turkish Republic of Northern Cyprus (without text).svg
 | liste                   = [[Liste des présidents de la république turque de Chypre du Nord|Présidents de la république turque de Chypre du Nord]]
}}

'''Mustafa Akıncı''', né le {{Date de naissance|28|décembre|1947}}, est un [[homme d'État]] [[Chypre du Nord|nord-chypriote]], [[Liste des présidents de la république turque de Chypre du Nord|président de la république turque de Chypre du Nord]] de [[2015]] à [[2020]].

== Biographie ==
=== Président ===
{{Article connexe|Élection présidentielle nord-chypriote de 2015}}
Candidat à l'[[Élection présidentielle nord-chypriote de 2015|élection présidentielle de 2015]], il talonne [[Derviş Eroğlu]], président sortant, avec 26,94 % des voix contre 28,15 % pour le président sortant, au premier tour du {{date-|19 avril}}. Une semaine plus tard, il est largement élu au second tour avec 60,5 % des voix contre 39,5 % à son concurrent<ref>[http://www.lepoint.fr/monde/les-chypriotes-turcs-elisent-leur-nouveau-dirigeant-26-04-2015-1924343_24.php Mustafa Akinci élu "président" chypriote-turc], ''[[Le Point]]'', 26 avril 2015.</ref>{{,}}<ref>[https://www.lemonde.fr/europe/article/2015/04/26/mustafa-akinci-elu-president-de-la-partie-turque-de-chypre_4622982_3214.html Mustafa Akinci élu président de la partie turque de Chypre], ''[[Le Monde]]'', 26 avril 2015.</ref>.

Le 30 avril, il prête serment en tant que {{4e}} [[président de Chypre du Nord]], succédant à Derviş Eroğlu. En mai, les pourparlers sur la réunification avec le sud commencent.

Candidat à un second mandat, il termine en deuxième position lors du premier tour de l'[[Élection présidentielle nord-chypriote de 2020|élection présidentielle de 2020]] le 11 octobre, avec 29,84 % des voix, devancé par Ersin Tatar qui recueille 32,35 % des voix.

Il raconte avoir subi de forte pressions venant du régime de [[Recep Tayyip Erdoğan]] pendant la campagne électorale : « Ils ont dit à mon secrétaire particulier qu’il vaudrait mieux pour moi, ma famille, mes amis proches et tout le monde que je retire ma candidature. Ils ont dit que tout était fait pour me vaincre aux élections et que même si je gagnais, je n’aurais pas été en mesure de rester au pouvoir. » Un rapport publié par des observateurs indépendants a également confirmé l'ingérence du gouvernement turc dans l’élection<ref>{{Lien web |langue=fr |titre=La Turquie a menacé des candidats à la présidentielle en Chypre du Nord, affirme son ancien dirigeant |url=http://www.middleeasteye.net/fr/actu-et-enquetes/turquie-menace-candidats-election-presidentielle-chypre-nord-erdogan-tensions |site=Middle East Eye édition française |date=2021-06-18 |consulté le=}}</ref>.

== Notes et références ==
{{Références}}

== Liens externes ==
* {{Autorité}}
* {{Dictionnaires}}
* {{Bases}}

{{Palette|Présidents de Chypre du Nord}}
{{Portail|Politique|Chypre}}

{{DEFAULTSORT:Akinci, Mustafa}}
[[Catégorie:Naissance en décembre 1947]]
[[Catégorie:Naissance à Limassol]]
[[Catégorie:Président de Chypre du Nord]]

Président de la république turque de Chypre du Nord: 30 avril 2015 – 23 octobre 2020 · (5 ans, 5 mois et 23 jours)

Premier ministre: Özkan Yorgancıoğlu · Ömer Kalyoncu · Hüseyin Özgürgün · Tufan Erhürman · Ersin Tatar

Prédécesseur: Derviş Eroğlu

Successeur: Ersin Tatar

title: Biographie

Date de naissance: 28 décembre 1947

Lieu de naissance: Limassol, Chypre

Nationalité: nord-chypriote

Parti politique: TDP

Conjoint: Meral Akıncı

Diplômé de: Université technique du Moyen-Orient


text:
# 凯瑟琳·罗斯
凯瑟琳·罗斯（英語：，1940年1月29日—），女，美国演员。曾获得金球奖最佳电影女配角。

title: 凯瑟琳·罗斯

wikitext:
{{Infobox person/Wikidata | fetchwikidata=ALL | onlysourced=yes }}
{{noteTA
|G1=Entertainer
}}
'''凯瑟琳·罗斯'''（{{lang-en|Katharine Ross}}，{{bd|1940年|1月29日||}}），女，[[美国]]演员。曾获得金球奖最佳电影女配角。<ref name="girl">{{cite news|title=The Graduate's Girl Friend|author=Champlin, Charles|work=[[Los Angeles Times]]|date=1968-01-22|page=C19}}</ref>

== 参考资料 ==
{{reflist}}

{{金球奖年度最佳新人女演员}}
{{金球奖最佳电影女配角}}
{{英国电影学院奖最佳女主角}}

{{Authority control}}
{{DEFAULTSORT:Ross, Katharine}}

[[Category:美國女演員]]

title: 凯瑟琳·罗斯

母校: - Las Lomas High School - 代阿布洛谷学院

职业: 演員、作家、作者、舞台演員、电视演员、兒童文學作家、電影演員、編劇

风格: 西部题材

配偶: 山姆·埃利奧特

奖项: 英國電影學院獎最佳女主角


text:
# تمصلاح (أوكدمت)
تمصلاح هو دُوَّار يقع بجماعة إغيل، إقليم الحوز، جهة مراكش آسفي في المملكة المغربية. ينتمي الدوّار لمشيخة أوكدمت التي تضم 28 دوار. يقدر عدد سكانه بـ 301 نسمة حسب الإحصاء الرسمي للسكان والسكنى لسنة 2004.

## روابط خارجية
- البوابة الوطنية للجماعات الترابية نسخة محفوظة 12 مارس 2018 على موقع واي باك مشين.
- المندوبية السامية للتخطيط

wikiname: arwiki

title: تمصلاح (أوكدمت)

in_language: ar

wikitext:
{{معلومات مدينة
| الاسم الرسمي = تمصلاح
| خلفية =
| اسم2 =
| صورة =
| تعليق الصورة =
| حجم الصورة =
| بدل الصورة =
| علم =
| تعليق علم =
| شعار =
| تعليق شعار =
| اللقب =
| شعار نصي =
| تاريخ التأسيس =
| خريطة المدينة =
| تعليق على الخريطة =
| حجم الخريطة =
| البلد =
| العاصمة =
| نوع المنطقة = الجهة
| اسم المنطقة = [[جهة مراكش آسفي|مراكش آسفي]]
| نوع المنطقة 2 = الإقليم
| اسم المنطقة 2 = [[إقليم الحوز|الحوز]]
| نوع المنطقة 3 = الدائرة
| اسم المنطقة 3 = [[دائرة أسني|أسني]]
| نوع المنطقة 4 = الجماعة القروية
| اسم المنطقة 4 = [[إغيل]]
| نوع المنطقة 5 = المشيخة
| اسم المنطقة 5 =[[أوكدمت (إغيل)|أوكدمت]]
| نوع المنطقة 6 =
| اسم المنطقة 6 =
| نوع المنطقة 7 =
| اسم المنطقة 7 =
| نوع المنطقة 8 =
| اسم المنطقة 8 =
| عاصمة سابقة لـ =
| المسؤول الأعلى =
| اسم المسؤول =
| المسؤول الثاني =
| اسم المسؤول الثاني =
| المسؤول الثالث =
| اسم المسؤول الثالث =
| المساحة الكلية =

| ارتفاع =
| التعداد السكاني = 301
| الكثافة السكانية =
| سنة التعداد = [[الإحصاء العام للسكان والسكنى لسنة 2004 (المغرب)|2004]]
| الذكور =
| الإناث =
| عدد الأسر = 45
| عدد المساكن =

| إحداثيات =
| خط الطول =
| دائرة العرض =
| خريطة البلد =
| عنوان تحت الخريطة =

| التوقيت =
| فرق التوقيت =
| غرينتش توقيت صيفي =
| الرمز البريدي =
| الرمز الهاتفي =
| الموقع الرسمي =
}}
'''تمصلاح''' هو [[دوار (المغرب)|دُوَّار]] يقع بجماعة [[إغيل]]، [[إقليم الحوز]]، [[جهة مراكش آسفي]] في [[المغرب|المملكة المغربية]]. ينتمي الدوّار لمشيخة [[أوكدمت (إغيل)|أوكدمت]] التي تضم 28 دوار. يقدر عدد سكانه بـ 301 نسمة حسب الإحصاء الرسمي للسكان والسكنى لسنة 2004.<ref>{{استشهاد ويب| مسار= https://www.lavieeco.com/documents_officiels/Recensement%20population.pdf |عنوان= الإحصاء العام للسكان والسكنى لسنة 2004 (المغرب) |ناشر= [[المندوبية السامية للتخطيط]]| مسار أرشيف = http://www.webcitation.org/678NyvGs8?url=http://www.lavieeco.com/documents_officiels/Recensement%20population.pdf| تاريخ أرشيف =23 أبريل 2012| وصلة مكسورة = yes }}</ref>

==مراجع==
{{مراجع}}

==روابط خارجية==
* [http://www.pncl.gov.ma/ البوابة الوطنية للجماعات الترابية] {{webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180312204412/http://www.pncl.gov.ma/ |date=12 مارس 2018 }}
* [http://www.hcp.ma/ المندوبية السامية للتخطيط]

{{دواوير إغيل}}
{{شريط بوابات|المغرب|تجمعات سكانية}}

{{بذرة جغرافيا إقليم الحوز}}

[[تصنيف:أماكن مأهولة في أوكدمت (إغيل)]]

title: تقسيم إداري

البلد: المغرب

الجهة: مراكش آسفي

الإقليم: الحوز

الدائرة: أسني

الجماعة القروية: إغيل

المشيخة: أوكدمت

title: السكان

التعداد السكاني: 301 نسمة (إحصاء 2004)

title: معلومات أخرى

التوقيت: ت ع م±00:00 (توقيت قياسي) · ت ع م+01:00 (توقيت صيفي)

معلومات أخرى: تعديل مصدري - تعديل


text:
# Château du Plessis-Bourré
 (octobre 2018).
Si vous disposez d'ouvrages ou d'articles de référence ou si vous connaissez des sites web de qualité traitant du thème abordé ici, merci de compléter l'article en donnant les références utiles à sa vérifiabilité et en les liant à la section « Notes et références ».
Le château du Plessis-Bourré est situé sur le territoire de la commune d’Écuillé en Maine-et-Loire, à une quinzaine de kilomètres au nord d’Angers, à mi-chemin des vallées de la Mayenne et de la Sarthe. Il figure parmi les châteaux de la Loire n’ayant que peu subi de modifications quant à leur architecture extérieure depuis sa construction, il y a plus de cinq siècles, ce qui en fait un lieu très sollicité pour des tournages.

## Historique
Au XIVe siècle, le Plessis-le-Vent appartenait à Roberte de La Haye (probablement La Haye-Jouslain) et son mari Geoffroy III des Roches (de la famille du sénéchal), châtelain de Longué, sire de Jarzé et de La Faigne. Le Plessis suit alors le sort de la châtellenie de Longué et de la seigneurie de Jarzé : au XVe siècle, il est hérité par les Sainte-Maure de Montgauger, puis Charles Ier de Sainte-Maure, 1er comte de Nesle en 1466, vendit le tout à Jean Bourré.
Jean Bourré (1424-1506), grand argentier et principal confident du roi de France Louis XI, a fait l’acquisition du domaine du Plessis-le-Vent, propriété de la famille de Sainte-Maure, le 26 novembre 1462 (plus la châtellenie de Longué et la seigneurie de Jarzé par étapes entre 1461/1462 et 1473). Sur cet ancien manoir, il fit construire, de 1468 à 1473, le château actuel. Jean Bourré étant souvent absent, c'est sa femme, Marguerite de Feschal, qui veille au bon déroulement des travaux depuis le château de Vaux.
Plus tard, son dernier fils Charles Bourré « le Jeune » (1483-1534) fut chambellan du roi, seigneur de Vaux et de Beaumont (est-ce Crémaillé Beaumont à Miré ?).
Le château reçut la visite de deux rois de France au XVe siècle :
- Louis XI, le 17 avril 1473, lors d'un pèlerinage à Notre-Dame de Béhuard ;
- Charles VIII, le 10 juin 1487, accompagné de sa sœur aînée, la régente Anne de Beaujeu.

La succession est assurée par les descendants de Charles Bourré « le Jeune », dont — par le mariage en 1572 de sa petite-fille Renée Bourré avec René du Plessis — les du Plessis de la Roche-Pichemer, devenus les du Plessis de Jarzé, comtes du Plessis-Bourré et marquis de Jarzé : le plus célèbre est leur petit-fils René du Plessis (1613-† 21 janvier 1676 ; « le Beau Jarzé », lié au Grand Condé), fils de leur fils François du Plessis de Jarzé (1588-1642 ; époux (1612) de Catherine de Beaumanoir-Lavardin). « le Beau Jarzé » et sa femme Catherine Amy († 1675) sont les parents d'Urbain-Charles († prédécédé en juin 1672 ; x 1663 Marie-Louise de St-Offange de La Pouëze, † 1694), père lui-même de Marie-Urbain-René « Bras d'argent » (1664-† 28 août 1723 ; il avait perdu un bras en 1688 à Philipsbourg ; sans postérité de sa femme Anne-Thérèse de Goury).
Le Plessis-Bourré et le marquisat de Jarzé passent alors à Camille Savary de Brèves (1663-1732 ; petit-fils de Camille Savary de Brèves et Catherine du Plessis-Jarzé — sœur du « Beau Jarzé » — mariés en 1634).
Les aliénations par les Savary de Brèves commencent en 1730 (le marquisat de Jarzé sera lui aussi liquidé), et le 18 novembre 1751 le château et le domaine du Plessis-Bourré sont achetés par la famille de La Planche de Ruillé (pour 195 000 livres, par Marie Pissonnet de Bellefonds, veuve de René-Pierre de La Planche de Ruillé qu'elle avait épousé en 1738) ; leur fils Jean-Guillaume, comte de Ruillé, né en 1739, député de la noblesse aux États généraux, est mis à mort en janvier 1794 par des révolutionnaires d’Angers ; son gendre Jean-Joseph de Terves meurt au château le 19 octobre 1835.
En 1850, le château est à vendre. Personne ne veut l’acheter et le château risque d’être transformé en carrière de tuffeau, quand maître Victor Avenant, notaire à Angers, soucieux de préserver le site, décide de l’acquérir en 1851 (avec le domaine : encore 440 hectares, dont 88 de bois, malgré les aliénations et partages antérieurs), pour 500 000 francs.
En 1911, il est acheté par Henri Vaïsse, neveu de Claude-Marius Vaïsse, préfet et sénateur du Rhône sous le Second Empire, surnommé le « Haussmann Lyonnais ». À son décès, Henri Vaïsse lègue le château à son neveu, François Reille-Soult de Dalmatie, député du Tarn (descendant du maréchal Reille (1775-1860), et en ligne féminine des maréchaux d'Empire Soult et Masséna). Le nouveau propriétaire l’ouvre au public et crée le circuit de visite.
En 1978, Antoinette de Croix ( fille de Marie Andrée Reille-Soult de Dalmatie) et son époux, Bruno Bruno de Ferrières de Sauvebœuf, reprennent la gestion du château et de ses terres.
Depuis 1985, la gestion de la propriété est assurée par la SCI du Plessis-Bourré  dont les gérants sont Jean-Francois Reille-Soult de Dalmatie et Aymeric d'Anthenaise (descendant de la famille Reille-Soult de Dalmatie).
Le château est classé (avec la pièce d'eau, les douves et les avenues) au titre des monuments historiques, par arrêté du 1er juin 1931.

## Description
L’espace aménagé autour du château recrée l’illusion que le château sort des eaux qui l’entourent.
En raison de ses larges douves que franchit un pont de quarante-quatre mètres de long et d’une architecture clairement défensive - double pont-levis, donjon et chemin de ronde - c’est une forteresse, mais aussi une résidence d’agrément.
C’est cette particularité qui lui confère les qualités d’un château dit de transition, car il témoigne de l’arrivée de la Renaissance (hautes fenêtres à meneaux, grands salons…), tout en conservant les caractéristiques de la place forte (quatre tours massives, douves, ponts-levis et chemin de ronde).
Particularité architecturale, les douves ne baignent pas directement les murs de la forteresse, une petite terrasse, large de trois mètres, permet aux artilleurs de prendre position tout autour du château.

## Objets classés
Le château abrite aussi des chefs-d'œuvre, tapisseries, tableaux, boiseries et meubles :
- le plafond à caissons de la salle des gardes forme vingt-quatre tableaux. L’auteur des peintures du plafond à caissons est anonyme. Six grands caissons comprennent chacun quatre hexagones ; seize de ces tableaux affichent une symbolique des alchimistes de l’époque, notamment inspiré des trois grands principes actifs : le mercure, le soufre et le sel ; les huit autres représentent des scènes proverbiales[5] et sont d’« esprit malin et hardi ». Cette hardiesse est telle que les tableaux furent dissimulés au XVIIIe siècle au regard des hôtes ;
- une Vierge aux douleurs, en bois polychrome ;
- deux tapisseries des Flandres, inspirées des Actes des Apôtres. Une tapisserie du martyre de saint Étienne ;
- un portrait de Jean Bourré en 1461, un autre de Marguerite de Feschal, son épouse et un portrait de Charles Bourré, peints au XVIIe siècle ;
- deux natures mortes signées de Quentin de la Tour ;
- de nombreux meubles sont aussi des objets classés[6].

## Un logis alchimique?
En 1945, l’hermétiste Eugène Canseliet publie Deux logis alchimiques, en marge de la science et de l'histoire qui prolongent Les demeures philosophales de Fulcanelli, et dans lequel il affirme que le château du Plessis-Bourré est orné de symboles alchimiques et ésotériques. Il n’y a cependant aucun élément historique qui permette cette interprétation, et, « l’idée que des monuments ou des œuvres d'art contiennent un symbolisme alchimique ne remonte qu'au XVIIe siècle,. »

## Cinéma et télévision
Le château a servi de décors à de nombreux films films parmi lesquels :
- 1970 : Peau d’Âne, film de Jacques Demy, avec Catherine Deneuve et Jean Marais ;
- 1980 : Louis XI, un seul roi pour la France, téléfilm de Jean-Claude Lubtchansky ;
- 1989 : Jeanne d’Arc, le pouvoir et l’innocence, téléfilm de Pierre Badel ;
- 1997 : Le Bossu, film de Philippe de Broca ;
- 2003 : Fanfan la Tulipe, film de Gérard Krawczyk, avec Vincent Perez et Penélope Cruz ;
- 2008 : La Reine et le Cardinal, téléfilm de Marc Rivière, diffusé en 2009, avec Philippe Torreton ;
- 2010 : La Princesse de Montpensier, film de Bertrand Tavernier ;
- 2010 : Louis XI, le pouvoir fracassé, téléfilm d’Henri Helman, diffusé en 2011, avec Jacques Perrin.

title: Château du Plessis-Bourré

wikitext:
{{à sourcer|date=octobre 2018}}
{{Infobox Château
| nom                = Château du Plessis-Bourré
| nom local
| image              = Chateau du Plessis-Bourre Vue SE no 02 2004-05-23.JPEG
| légende            = Vue à partir de l’entrée nord du château
| latitude           = 47.600833
| longitude          = -0.544444
| référence          =
| commune            =[[Écuillé]]
| lien commune       = [[Commune (France)|Commune]]
| subdivision2       = [[Maine-et-Loire]]
| lien subdivision2  = [[Département français|Département]]
| subdivision        = [[Pays de la Loire]]
| lien subdivision   = [[Région française|Région]]
| pays               = France
| style              = Renaissance
| type               = Forteresse
| début construction = 1468
| fin construction   = 1473
| propriétaire initial =[[Jean Bourré]]
| destination initiale =
| propriétaire actuel  = privé
| destination actuelle =
| classement         = {{classé MH|1931}}
| site               =
| géolocalisation    = Maine-et-Loire/Pays de la Loire
}}

Le '''château du Plessis-Bourré''' est situé sur le territoire de la commune d’[[Écuillé]] en [[Maine-et-Loire]], à une quinzaine de kilomètres au nord d’[[Angers]], à mi-chemin des vallées de la [[Mayenne (rivière)|Mayenne]] et de la [[Sarthe (rivière)|Sarthe]]. Il figure parmi les [[châteaux de la Loire]] n’ayant que peu subi de modifications quant à leur architecture extérieure depuis sa construction, il y a plus de cinq siècles, ce qui en fait un lieu très sollicité pour des tournages.

== Historique ==
Au {{s-|XIV}}, '''le Plessis-le-Vent'''<ref>{{Lien web |titre=Le Plessis-Bourré, p. 215 |url=https://www.archinoe.fr/v2/ad49/visualiseur/dictionnaire.html?id=490054159 |site=Dictionnaire historique, géographique et biographique de Maine-et-Loire, t. III, par Célestin Port, à Angers, 1878 ; mis en ligne par les Archives de Maine-et-Loire}}</ref> appartenait à Roberte de La Haye (probablement [[Saint-Sylvain-d'Anjou|La Haye-Jouslain]]) et son mari {{souverain-|Geoffroy III}} des Roches (de la famille du [[Guillaume des Roches|sénéchal]]), châtelain de [[Longué-Jumelles|Longué]], sire de [[Jarzé]] et de [[Pontvallain|La Faigne]]. Le Plessis suit alors le sort de la châtellenie de Longué et de la seigneurie de Jarzé : au {{s-|XV}}, il est hérité par les [[Château de Sainte-Maure-de-Touraine|Sainte-Maure]] [[Montgauger|de Montgauger]], puis {{Charles Ier}} de Sainte-Maure, {{1er}} comte de [[Nesle]] en 1466, vendit le tout à Jean Bourré.

[[Jean Bourré]] (1424-1506), grand argentier et principal confident du roi de France {{souverain2|Louis XI}}, a fait l’acquisition du domaine du Plessis-le-Vent, propriété de la famille de [[Sainte-Maure-de-Touraine|Sainte-Maure]], le {{date-|26|novembre|1462}} (plus la châtellenie de [[Longué-Jumelles|Longué]] et la seigneurie de [[Château de Jarzé|Jarzé]] par étapes entre 1461/1462 et 1473). Sur cet ancien manoir, il fit construire, de 1468 à 1473, le château actuel. Jean Bourré étant souvent absent, c'est sa femme, Marguerite de Feschal, qui veille au bon déroulement des travaux depuis le château de Vaux.

Plus tard, son dernier fils Charles Bourré « le Jeune » (1483-1534) fut chambellan du roi, [[Château de Vaux (Miré)|seigneur de Vaux]] et de Beaumont (est-ce [[Logis de Crémaillé la Roche|Crémaillé Beaumont]] à [[Miré (Maine-et-Loire)|Miré]] ?).

Le château reçut la visite de deux rois de France au {{s-|XV}} :
* {{Louis XI}}, le {{date-|17|avril|1473}}, lors d'un pèlerinage à [[Église Notre-Dame de Béhuard|Notre-Dame de Béhuard]] ;
* {{souverain2|Charles VIII (roi de France)}}, le {{date-|10|juin|1487}}, accompagné de sa sœur aînée, la régente [[Anne de Beaujeu]].

La succession est assurée par les descendants de [[Jean Bourré|Charles Bourré « le Jeune »]], dont — par le mariage en 1572 de sa petite-fille Renée Bourré avec René du Plessis — les [[Argentré (Mayenne)|du Plessis]] [[Château de la Roche-Pichemer|de la Roche-Pichemer]], devenus les du Plessis de Jarzé, comtes du Plessis-Bourré et marquis de [[Jarzé]] : le plus célèbre est leur petit-fils René du Plessis (1613-{{mort le}}{{Date-|21 janvier 1676}} ; « le Beau Jarzé », lié au [[Louis II de Bourbon-Condé|Grand Condé]]<ref>{{Lien web |titre=Mort et descendance du marquis de Jarzé (le Beau Jarzé), p. 3-7, par Arthur du Chêne |url=http://bibnum.enc.sorbonne.fr/omeka/files/original/662f8eeaa8313553fb684e025dfc8125.pdf |site=Revue de l'Anjou, chez Germain et Grassin, à Angers, 1883}}.</ref>), fils de leur fils François du Plessis de Jarzé (1588-1642 ; époux (1612) de Catherine [[Famille de Beaumanoir|de Beaumanoir]]-[[Lavardin (Sarthe)|Lavardin]]). « le Beau Jarzé » et sa femme Catherine Amy ({{morte en}}1675) sont les parents d'Urbain-Charles († prédécédé en juin 1672 ; x 1663 Marie-Louise [[Famille Saint Offange|de St-Offange]] [[La Pouëze|de La Pouëze]], {{morte en}}1694), père lui-même de Marie-Urbain-René « Bras d'argent » (1664-{{mort le}}{{Date-|28 août 1723}} ; il avait perdu un bras en 1688 à [[Siège de Philippsburg (1688)|Philipsbourg]] ; sans postérité de sa femme Anne-Thérèse de Goury).

Le Plessis-Bourré et le marquisat de Jarzé passent alors à Camille [[Famille Savary de Lancosme|Savary de Brèves]] (1663-1732 ; petit-fils de Camille Savary de Brèves et Catherine du Plessis-Jarzé — sœur du « Beau Jarzé » — mariés en 1634).

Les aliénations par les Savary de Brèves commencent en 1730 (le marquisat de Jarzé sera lui aussi liquidé), et le {{Date-|18 novembre 1751}} le château et le domaine du Plessis-Bourré sont achetés par la famille de La Planche [[Château-Gontier|de Ruillé]] (pour {{Unité|195000|[[Livre tournois|livres]]}}, par Marie Pissonnet de Bellefonds, veuve de René-Pierre de La Planche de Ruillé qu'elle avait épousé en 1738) ; leur fils [[Jean-Guillaume de La Planche de Ruillé|Jean-Guillaume, comte de Ruillé]], né en 1739, député de la noblesse aux [[États généraux de 1789|États généraux]], est mis à mort en {{Date-|janvier 1794}} par des révolutionnaires d’[[Angers]] ; son gendre Jean-Joseph de Terves meurt au château le {{Date-|19 octobre 1835}}.

En 1850, le château est à vendre. Personne ne veut l’acheter et le château risque d’être transformé en carrière de tuffeau, quand maître Victor Avenant, notaire à Angers, soucieux de préserver le site, décide de l’acquérir en 1851 (avec le domaine : encore {{nobr|440 hectares}}, dont 88 de bois, malgré les aliénations et partages antérieurs), pour {{Unité|500000|[[Franc germinal|francs]]}}.

En 1911, il est acheté par Henri Vaïsse, neveu de [[Claude-Marius Vaïsse]], préfet et sénateur du Rhône sous le [[Second Empire]], surnommé le « Haussmann Lyonnais ». À son décès, Henri Vaïsse lègue le château à son neveu, [[François Reille-Soult de Dalmatie]], député du Tarn (descendant du maréchal [[Honoré Charles Reille|Reille]] (1775-1860), et en ligne féminine des maréchaux d'Empire [[Jean-de-Dieu Soult|Soult]] et [[André Masséna|Masséna]]). Le nouveau propriétaire l’ouvre au public et crée le circuit de visite.

En 1978, Antoinette de Croix ( fille de Marie Andrée Reille-Soult de Dalmatie) et son époux, Bruno [[Famille de Ferrières de Sauvebœuf|Bruno de Ferrières de Sauvebœuf]], reprennent la gestion du château et de ses terres.

Depuis 1985, la gestion de la propriété est assurée par la SCI du Plessis-Bourré  dont les gérants sont Jean-Francois Reille-Soult de Dalmatie et Aymeric [[Maison d'Anthenaise|d'Anthenaise]] (descendant de la famille Reille-Soult de Dalmatie)<ref>[https://entreprises.lefigaro.fr/sci-du-plessis-boure-49/entreprise-338525967 Présentation de la société SCI DU PLESSIS BOURE sur le site entreprises.lefigaro.fr.]</ref>.

Le château est classé (avec la pièce d'eau, les douves et les avenues) au titre des [[Monument historique (France)|monuments historiques]], par arrêté du {{date-|1er|juin|1931}}<ref>{{Base Mérimée|PA00109098}}.</ref>.

== Description ==
L’espace aménagé autour du château recrée l’illusion que le château sort des eaux qui l’entourent.

En raison de ses larges [[Douve (fossé)|douves]] que franchit un pont de quarante-quatre mètres de long et d’une architecture clairement défensive - double pont-levis, donjon et chemin de ronde - c’est une forteresse, mais aussi une résidence d’agrément.

C’est cette particularité qui lui confère les qualités d’un château dit ''de transition'', car il témoigne de l’arrivée de la [[Renaissance artistique|Renaissance]] (hautes fenêtres à meneaux, grands salons…), tout en conservant les caractéristiques de la place forte (quatre tours massives, douves, [[pont-levis|ponts-levis]] et [[chemin de ronde]]).

Particularité architecturale, les douves ne baignent pas directement les murs de la forteresse, une petite terrasse, large de trois mètres, permet aux artilleurs de prendre position tout autour du château.

<gallery mode="packed" heights="150px">
Chateau de plessis bouré.jpg
Castle Plessis Bourre 2007 02.jpg
ChateauduPlessis-BourreVueSW2004-05-23.jpg
Plessis-Bourré-05-gje.jpg
</gallery>

== Objets classés ==
Le château abrite aussi des chefs-d'œuvre, tapisseries, tableaux, boiseries et meubles :
* le plafond à caissons de la salle des gardes forme vingt-quatre tableaux. L’auteur des peintures du plafond à caissons est anonyme. Six grands caissons comprennent chacun quatre hexagones ; seize de ces tableaux affichent une symbolique des alchimistes de l’époque, notamment inspiré des trois grands principes actifs : le mercure, le soufre et le sel ; les huit autres représentent des scènes proverbiales<ref>Inspirées des ''Dictz moraulx'' d'[[Henri Baude]].</ref> et sont d’« esprit malin et hardi ». Cette hardiesse est telle que les tableaux furent dissimulés au {{s-|XVIII}} au regard des hôtes ;
* une Vierge aux douleurs, en bois polychrome ;
* deux tapisseries des Flandres, inspirées des ''Actes des Apôtres''. Une tapisserie du martyre de saint Étienne ;
* un portrait de Jean Bourré en 1461, un autre de Marguerite de Feschal, son épouse et un portrait de Charles Bourré, peints au {{s-|XVII}} ;
* deux natures mortes signées de Quentin de la Tour ;
* de nombreux meubles sont aussi des objets classés<ref>Base Palissy.</ref>.

== Un logis alchimique ? ==

En 1945, l’hermétiste [[Eugène Canseliet]] publie ''Deux logis alchimiques, en marge de la science et de l'histoire'' qui prolongent ''Les demeures philosophales'' de [[Fulcanelli]], et dans lequel il affirme que le château du Plessis-Bourré est orné de symboles alchimiques et ésotériques. Il n’y a cependant aucun élément historique qui permette cette interprétation, et, « l’idée que des monuments ou des œuvres d'art contiennent un symbolisme alchimique ne remonte qu'au {{s-|XVII}}<ref>Robert Halleux, ''Les textes alchimiques'', Turnhout (Belgique), Brepols, 1979, {{p.|148-153}}.</ref>{{,}}<ref>[http://sciencesetavenirmensuel.nouvelobs.com/hebdo/parution/p726/dossier/a350926-quand_la_chimie_sappelait_alchimie.html Quand la chimie s'appelait alchimie Visite commentée de la salle des gardes du curieux château angevin du Plessis-Bourré, avec l'historien Bernard Joly] ''Sciences et Avenir'' août 2007.</ref>. »

== Cinéma et télévision ==
Le château a servi de décors à de nombreux films films parmi lesquels :

* [[1970 au cinéma|1970]] : ''[[Peau d'âne (film, 1970)|Peau d’Âne]]'', film de [[Jacques Demy]], avec [[Catherine Deneuve]] et [[Jean Marais]] ;
* [[1980 à la télévision|1980]] : ''{{Louis XI}}, un seul roi pour la France'', téléfilm de [[Jean-Claude Lubtchansky]] ;
* [[1989 au cinéma|1989]] : ''[[Jeanne d'Arc, le pouvoir et l'innocence|Jeanne d’Arc, le pouvoir et l’innocence]]'', téléfilm de [[Pierre Badel]] ;
* [[1997 au cinéma|1997]] : ''[[Le Bossu (film, 1997)|Le Bossu]]'', film de [[Philippe de Broca]] ;
* [[2003 au cinéma|2003]] : ''[[Fanfan la Tulipe (film, 2003)|Fanfan la Tulipe]]'', film de [[Gérard Krawczyk]], avec [[Vincent Pérez|Vincent Perez]] et [[Penélope Cruz]] ;
* [[2008 à la télévision|2008]] : ''[[La Reine et le Cardinal]]'', téléfilm de [[Marc Rivière]], diffusé en 2009, avec [[Philippe Torreton]] ;
* [[2010 au cinéma|2010]] : ''[[La Princesse de Montpensier (film)|La Princesse de Montpensier]]'', film de [[Bertrand Tavernier]] ;
* [[2010 à la télévision|2010]] : ''[[Louis XI, le pouvoir fracassé]]'', téléfilm d’[[Henri Helman]], diffusé en 2011, avec [[Jacques Perrin]].

== Notes et références ==
{{Références}}

== Voir aussi ==
{{Autres projets
| commons = Category:Château du Plessis-Bourré
}}

=== Bibliographie ===
* {{Ouvrage | auteur = Chanoine Charles Urseau | titre = Les Peintures du plafond de la salle des gardes au château du Plessis-Bourré (Maine-et-Loire) | lieu = Paris | éditeur =  impr. de Plon-Nourrit | année =  1909 | pages = 11 | commentaire = Mémoire lu à la réunion des Sociétés des beaux-arts des départements, tenue à Paris le 4 juin 1909 ;}}
* {{Ouvrage |nom1=Fulcanelli|lien auteur1=Fulcanelli| lien titre = Fulcanelli#L.27.C5.93uvre_de_Fulcanelli| titre = Les Demeures Philosophales et le symbolisme hermétique dans ses rapports avec l'art sacré et l'ésotérisme du Grand Œuvre | lieu =  Paris | éditeur =  Jean Schemit | année =  1930 | publi =  [[Jean-Jacques Pauvert]], Paris, 1965}} ;
* {{chapitre | auteur=Pierre-Marie Auzas | titre chapitre=Le château du Plessis-Bourré | titre ouvrage=Congrès archéologique de France. {{122e|session}}. Anjou. 1964 | lieu=Paris | éditeur=[[Société française d'archéologie]] | date=1964 | page=252-263 | lire en ligne=https://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k3209892v/f254.item }} ;
* {{Ouvrage |prénom1=Eugène|nom1=Canseliet|lien auteur1=Eugène Canseliet| titre = Deux Logis alchimiques | éditeur =  Jean-Jacques Pauvert|lien éditeur =  Jean-Jacques Pauvert| lieu =  Paris | année = 1979}} ;
* {{Ouvrage | auteur = Michel Bulteau | titre = Le Plessis-Bourré : alchimie et mystères | lieu = Paris | éditeur = Livre-Essor | année = 1983 | pages = 131 (16 de pl.)}} ;
* {{Ouvrage | auteur = André Cherpillod | titre = Le Plessis-Bourré et l'alchimie / Le Plessis-Bourré kaj alĥemio | éditeur = Courgenard (Sarthe) : A. Cherpillod | année = 1993 | pages = 40 | commentaire = texte bilingue français-espéranto ;}}

=== Articles connexes ===
* [[Châteaux de la Loire]]
* [[Écuillé]]

=== Liens externes ===
{{Liens}}

{{Palette|Châteaux de la Loire}}
{{Portail|Châteaux de France|Maine-et-Loire|Renaissance|monuments historiques}}

[[Catégorie:Architecture Renaissance dans les Pays de la Loire]]
[[Catégorie:Château de la Loire|Plessis-Bourre]]
[[Catégorie:Château monument historique en Maine-et-Loire|Plessis Bourre]]
[[Catégorie:Monument historique classé en 1931]]
[[Catégorie:Patrimoine du XVe siècle]]
[[Catégorie:Famille Reille]]

Période ou style: Renaissance

Type: Forteresse

Propriétaire initial: Jean Bourré

Propriétaire actuel: privé

Protection: Classé MH (1931)

Coordonnées: 47° 36′ 03″ nord, 0° 32′ 40″ ouest

Pays: France

Région: Pays de la Loire

Département: Maine-et-Loire

Commune: Écuillé


text:
# Manuel González (motociclista)
Manuel González Simón (Madrid, 4 agosto 2002) è un pilota motociclistico spagnolo.
Vincitore del campionato mondiale Supersport 300 nel 2019.

## Carriera

### Gli inizi
Inizia a correre in competizioni di rilievo nel 2016, quando partecipa alla MotoGP Rookies Cup, posizionandosi 16º nella classifica piloti con 40 punti.
Dopo aver corso alcune gare nel campionato spagnolo del 2016, González partecipa nel 2017 alla European Talent Cup con il team Halcourier Racing, vincendo il titolo con una vittoria, due secondi posti e due terze posizioni. Nel 2017 ha partecipato inoltre (sempre con la stessa squadra) all'ultima gara del campionato mondiale Supersport 300 a Jerez de la Frontera, arrivando 34º.

### Supersport 300
Nel 2018 ha gareggiato per l'intera stagione al campionato mondiale Supersport 300, ottenendo tre terzi posti nelle ultime tre gare del campionato, chiudendo la stagione in sesta posizione finale. Nel 2019 è passato al team ParkinGO, equipaggiato con motociclette Kawasaki. Ha ottenuto la prima vittoria nella prima gara nel circuito di Aragona e si è ripetuto nella gara successiva di Assen, e nella gara 2 di Jerez. Nel Gran Premio di Francia 2019, González si è laureato campione del mondo della categoria. In questa stagione inoltre ha preso parte, in qualità di wild card, al weekend di gara ad Imola nel campionato Italiano Velocità conquistando la pole position una vittoria ed un secondo posto.

### Supersport
Nel 2020 rimane con lo stesso team della stagione precedente ma passa a correre nel mondiale Supersport alla guida di una Kawasaki ZX-6R. Porta a termine tutte le gare in zona punti e chiude il campionato in 7ª posizione.
Anche nel 2021 è al via nel campionato mondiale Supersport nello stesso team, ma questa volta in sella ad una Yamaha YZF-R6. Vincendo il Gran Premio di Magny-Cours riporta la Spagna sul gradino più alto del podio del mondiale Supersport, l'ultimo a vincere fu Joan Lascorz nel 2010. Vince un'altra gara e totalizza sette piazzamenti a podio classificandosi terzo tra i piloti. Nello stesso anno corre nella classe Moto2 del motomondiale in Olanda in sostituzione dell'infortunato Lorenzo Baldassarri sulla MV Agusta F2; fa un'altra apparizione in Aragona senza ottenere punti. Sempre nel 2021 disputa i primi due eventi del campionato italiano Supersport, ottiene un terzo posto e si classifica sedicesimo.

### Moto2
Nello 2022 è pilota titolare in Moto2, gareggia infatti per il team Yamaha VR46 Master Camp che gli affida una Kalex, il compagno di squadra è il thailandese Keminth Kubo. Raccoglie 76 punti ottenendo come miglior risultato un quinto posto in Portogallo, Australia e Malesia, classificandosi al sedicesimo posto in classifica finale. Nel 2023 rimane nello stesso team mentre il nuovo compagno di squadra è il giapponese Kōta Nozane. In occasione del Gran Premio del Qatar, chiudendo secondo, ottiene il suo primo podio nel motomondiale. Termina il campionato classificandosi all'ottavo posto.
Nel 2024 passa a Gresini Racing dove trova il connazionale Albert Arenas come compagno di squadra. Inizia bene la stagione con tre piazzamenti a podio nelle prime sette gare. Successivamente va regolarmente a punti. In occasione del Gran Premio del Giappone, in condizioni meteorologiche mutevoli, coglie il suo primo successo nel motomondiale; sebbene la scelta infelice di un copricapo indossato prima della gara faccia perdere alla squadra lo sponsor principale: QJ Motor. Conclude il campionato in terza posizione.

## Risultati in gara

### Campionato mondiale Supersport 300
| 2017 | Moto   |  |  |  |  |  |  |  |  |    |  | Punti | Pos. |
| ---- | ------ |  |  |  |  |  |  |  |  | -- |  | ----- | ---- |
| 2017 | Yamaha |  |  |  |  |  |  |  |  | 34 |  | 0     |      |

| 2018 | Moto   |     |   |     |    |    |   |   |   |  |  | Punti | Pos. |
| ---- | ------ | --- | - | --- | -- | -- | - | - | - |  |  | ----- | ---- |
| 2018 | Yamaha | Rit | 9 | Rit | 12 | 33 | 3 | 3 | 3 |  |  | 59    | 6º   |

| 2019 | Moto     |   |   |    |   |   |   |    |   |   |   | Punti | Pos. |
| ---- | -------- | - | - | -- | - | - | - | -- | - | - | - | ----- | ---- |
| 2019 | Kawasaki | 1 | 1 | AN | 4 | 1 | 2 | NP | 2 | 2 | 4 | 161   | 1º   |

| Legenda | 1º posto        | 2º posto            | 3º posto           | A punti      | Senza punti        | Grassetto – Pole position Corsivo – Giro più veloce |
| Legenda | Gara non valida | Non qual./Non part. | Ritirato/Non class | Squalificato | '-' Dato non disp. | Grassetto – Pole position Corsivo – Giro più veloce |

### Campionato mondiale Supersport
| 2020 | Moto     |   |    |   |    |   |   |    |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  | Punti | Pos. |
| ---- | -------- | - | -- | - | -- | - | - | -- | - | - | - | - | - | - | - | - |  |  |  |  |  |  |  |  |  | ----- | ---- |
| 2020 | Kawasaki | 7 | 10 | 8 | 10 | 6 | 8 | 10 | 6 | 8 | 7 | 7 | 7 | 6 | 7 | 7 |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 126   | 7º   |

| 2021 | Moto   |   |    |   |   |   |   |   |   |   |   |     |    |   |   |   |   |    |   |   |   |   |    |   |     | Punti | Pos. |
| ---- | ------ | - | -- | - | - | - | - | - | - | - | - | --- | -- | - | - | - | - | -- | - | - | - | - | -- | - | --- | ----- | ---- |
| 2021 | Yamaha | 5 | 11 | 5 | 4 | 5 | 4 | 6 | 6 | 2 | 3 | Rit | NP | 4 | 1 | 2 | 1 | AN | 4 | 2 | 4 | 2 | 10 | 5 | Rit | 286   | 3º   |

| Legenda | 1º posto        | 2º posto            | 3º posto           | A punti      | Senza punti        | Grassetto – Pole position Corsivo – Giro più veloce |
| Legenda | Gara non valida | Non qual./Non part. | Ritirato/Non class | Squalificato | '-' Dato non disp. | Grassetto – Pole position Corsivo – Giro più veloce |

### Motomondiale
| 2021 | Classe | Moto      |  |  |  |  |  |  |  |  |    |  |  |  |    |  |  |  |  |  |  |  |  |  | Punti | Pos. |
| ---- | ------ | --------- |  |  |  |  |  |  |  |  | -- |  |  |  | -- |  |  |  |  |  |  |  |  |  | ----- | ---- |
| 2021 | Moto2  | MV Agusta |  |  |  |  |  |  |  |  | 22 |  |  |  | 17 |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 0     |      |

| 2022 | Classe | Moto  |    |    |    |    |   |    |    |    |   |    |   |    |     |     |     |    |    |   |   |   |  |  | Punti | Pos. |
| ---- | ------ | ----- | -- | -- | -- | -- | - | -- | -- | -- | - | -- | - | -- | --- | --- | --- | -- | -- | - | - | - |  |  | ----- | ---- |
| 2022 | Moto2  | Kalex | 20 | 18 | 14 | 13 | 5 | 16 | 11 | 20 | 9 | 12 | 9 | 11 | Rit | Rit | Rit | NP | 25 | 5 | 5 | 6 |  |  | 76    | 16º  |

| 2023 | Classe | Moto  |   |    |    |    |    |   |   |   |   |     |   |   |   |   |   |    |    |     |   |    |  |  | Punti | Pos. |
| ---- | ------ | ----- | - | -- | -- | -- | -- | - | - | - | - | --- | - | - | - | - | - | -- | -- | --- | - | -- |  |  | ----- | ---- |
| 2023 | Moto2  | Kalex | 5 | 11 | 10 | 12 | NP | 8 | 6 | 8 | 5 | Rit | 5 | 7 | 5 | 6 | 5 | 13 | 10 | Rit | 2 | 13 |  |  | 145,5 | 8º   |

| 2024 | Classe | Moto  |   |   |    |   |    |    |   |   |    |   |    |   |   |    |   |   |   |   |    |   |  |  | Punti | Pos. |
| ---- | ------ | ----- | - | - | -- | - | -- | -- | - | - | -- | - | -- | - | - | -- | - | - | - | - | -- | - |  |  | ----- | ---- |
| 2024 | Moto2  | Kalex | 5 | 3 | 13 | 3 | 24 | 22 | 2 | 9 | 12 | 5 | 13 | 5 | 4 | 11 | 8 | 1 | 6 | 9 | 11 | 2 |  |  | 195   | 3º   |

| 2025 | Classe | Moto  |   |   |    |   |   |   |     |   |   |   |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | Punti | Pos. |
| ---- | ------ | ----- | - | - | -- | - | - | - | --- | - | - | - | - | - |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | ----- | ---- |
| 2025 | Moto2  | Kalex | 1 | 2 | 22 | 3 | 1 | 1 | Rit | 9 | 1 | 3 | 4 | 3 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 188   |      |

| Legenda | 1º posto        | 2º posto            | 3º posto            | A punti      | Senza punti        | Grassetto – Pole position Corsivo – Giro più veloce |
| Legenda | Gara non valida | Non qual./Non part. | Ritirato/Non class. | Squalificato | '-' Dato non disp. | Grassetto – Pole position Corsivo – Giro più veloce |

title: Manuel González (motociclista)

wikitext:
{{Sportivo
|Nome = Manuel González
|Immagine = Manu González (2017).jpg
|Didascalia = González nel 2017
|Sesso = M
|CodiceNazione = {{ESP}}
|Disciplina = Motociclismo
|RigaVuota = {{Sport motoristici
|categoria= Supersport 300
|data= [[Campionato mondiale Supersport 300 2017|2017]]
|anni=
|scuderie=
|mondiali= 1
|disputati= 17
|vinti= 3
|podi= 9
|puntiottenuti= 220
|pole= 3
|giriveloci= 1
|note=
}}{{Sport motoristici
|categoria = Supersport
|data = [[Campionato mondiale Supersport 2020|2020]]
|anni =
|scuderie =
|mondiali =
|migliore = 3º
|disputati = 38
|vinti = 2
|podi = 8
|puntiottenuti =432
|pole = 2
|giriveloci = 3
|note =}}
{{Sport motoristici
|categoria= Motomondiale
|data= [[Motomondiale 2021|2021]]
|anni=
|scuderie=
|migliore= 3º
|disputati= 73
|vinti= 5
|podi= 14
|puntiottenuti= 604,5
|pole= 6
|giriveloci= 6
|note=
}}
|Aggiornato = [[Gran Premio motociclistico di Repubblica Ceca 2025|Gran Premio di Repubblica Ceca 2025]]
}}
{{Bio
|Nome = Manuel
|Cognome = González Simón<ref>{{cita web|url=https://www.vavel.com/es/motor/2018/02/02/superbikes/875291-entrevista-manu-gonzalez-mi-sueno-es-ganar-el-campeonato-del-mundo-de-motogp.html|titolo=Entrevista. Manu González: "Mi sueño es ganar el Campeonato del Mundo de MotoGP"|data=2 febbraio 2018|lingua=es|editore=Etemenanky Technology S.L.|autore=Rocío Hellín|accesso=16 novembre 2024}}</ref>
|Sesso = M
|LuogoNascita = Madrid
|GiornoMeseNascita = 4 agosto
|AnnoNascita = 2002
|LuogoMorte =
|GiornoMeseMorte =
|AnnoMorte =
|Attività = pilota motociclistico
|Nazionalità = spagnolo
}}

Vincitore del [[campionato mondiale Supersport 300]] nel [[ Campionato mondiale Supersport 300 2019|2019]].

==Carriera==
===Gli inizi===
Inizia a correre in competizioni di rilievo nel 2016, quando partecipa alla [[MotoGP Rookies Cup]], posizionandosi 16º nella classifica piloti con 40 punti.<ref>{{Cita web|url=https://www.redbull.com/int-en/rookiescup/riders/athlete-profile-manuel-gonzalez|titolo=Scheda di Manuel González|editore=Red Bull A.G|lingua=en|accesso=16 novembre 2024}}</ref>
[[File:FIM CEV Repsol Estoril. ETC. González - Jespersen (36113584495).jpg|thumb|left|González, tallonato dal [[Danimarca|danese]] Simon Jespersen, in una fase di gara della ''European Talent Cup'' nel [[2017]].]]
Dopo aver corso alcune gare nel [[Campeonato de España de Velocidad|campionato spagnolo]] del 2016, González partecipa nel 2017 alla European Talent Cup con il team Halcourier Racing, vincendo il titolo con una vittoria, due secondi posti e due terze posizioni.<ref>{{cita web|url=https://results.fim-europe.eu/event/Spain,Aragon,2017-10-08/CEV-Repsol-European-Championship-473/merge/Championship-Standing-2245|titolo=European Talent Cup 2017 - Championship Standings|editore=FIM Europe|data=19 novembre 2017|lingua=en|accesso=16 novembre 2024}}</ref> Nel [[campionato mondiale Supersport 300 2017|2017]] ha partecipato inoltre (sempre con la stessa squadra) all'ultima gara del [[campionato mondiale Supersport 300]] a [[Circuito di Jerez de la Frontera|Jerez de la Frontera]], arrivando 34º.
===Supersport 300===
Nel [[campionato mondiale Supersport 300 2018|2018]] ha gareggiato per l'intera stagione al [[campionato mondiale Supersport 300]], ottenendo tre terzi posti nelle ultime tre gare del campionato, chiudendo la stagione in sesta posizione finale. Nel [[campionato mondiale Supersport 300 2019|2019]] è passato al [[ParkinGO Team|team ParkinGO]], equipaggiato con motociclette [[Kawasaki Racing|Kawasaki]]. Ha ottenuto la prima vittoria nella prima gara nel [[Gran Premio di superbike d'Aragona 2019|circuito di Aragona]] e si è ripetuto nella gara successiva di [[TT Circuit Assen|Assen]], e nella gara 2 di Jerez. Nel [[Gran Premio di superbike di Magny-Cours 2019|Gran Premio di Francia 2019]], González si è laureato campione del mondo della categoria.<ref>{{cita web|url=http://www.worldsbk.com/it/notizie/2019/Carrasco+vince+Gonzalez+si+laurea+campione+del+mondo+WorldSSP300|titolo=Carrasco vince, González si laurea campione del mondo WorldSSP300!|editore=Dorna Sports S.L.|data=29 settembre 2019|accesso=16 novembre 2024}}</ref> In questa stagione inoltre ha preso parte, in qualità di [[Wild card (sport)|wild card]], al weekend di gara ad [[Autodromo Enzo e Dino Ferrari|Imola]] nel [[campionato Italiano Velocità 2019|campionato Italiano Velocità]] conquistando la [[pole position]] una vittoria ed un secondo posto.
===Supersport===
Nel [[campionato mondiale Supersport 2020|2020]] rimane con lo stesso team della stagione precedente ma passa a correre nel [[campionato mondiale Supersport|mondiale Supersport]] alla guida di una [[Kawasaki ZX-6R]].<ref>{{cita web|url=https://www.worldsbk.com/it/notizie/2020/Manuel+Gonzalez+in+pista+con+ParkinGO+Kawasaki+nel+WorldSSP+2020|titolo=Manuel Gonzalez in pista con ParkinGO Kawasaki nel WorldSSP 2020|editore=Dorna Sports S.L.|data=29 gennaio 2020}}</ref> Porta a termine tutte le gare in zona punti e chiude il campionato in 7ª posizione.<ref>{{Cita web|url=https://resources.worldsbk.com/files/results/2020/POR2/SSP/002/STD/ChampionshipStandings.pdf|titolo=SSP 2020 - Championship Standings|editore=Dorna Sports S.L.|data=18 ottobre 2020|lingua=en|accesso=16 novembre 2024}}</ref>

Anche nel [[campionato mondiale Supersport 2021|2021]] è al via nel [[campionato mondiale Supersport]] nello stesso team, ma questa volta in sella ad una [[Yamaha YZF-R6]]. Vincendo il [[Gran Premio di superbike di Magny-Cours 2021|Gran Premio di Magny-Cours]] riporta la [[Spagna]] sul gradino più alto del podio del mondiale Supersport, l'ultimo a vincere fu [[Joan Lascorz]] nel [[campionato mondiale Supersport 2010|2010]].<ref>{{Cita web|url=https://motosprint.corrieredellosport.it/news/sbk/supersport/2021/09/05-4655608/ssp600_magny-cours_gara_1_primo_trionfo_per_manuel_gonzalez/|titolo=SSP600 Magny-Cours, Gara 2: primo trionfo per Manuel González|autore=Christian Caramia|editore=Conti Editore S.r.l.|data=5 settembre 2021|accesso=16 novembre 2024}}</ref> Vince un'altra gara e totalizza sette piazzamenti a podio classificandosi terzo tra i piloti.<ref>{{Cita web|url=https://resources.worldsbk.com/files/results/2021/MAN/SSP/002/STD/ChampionshipStandings.pdf|titolo=SSP 2021 - Championship Standings|data=21 novembre 2021|editore=Dorna Sports S.L.|lingua=en|accesso=16 novembre 2024}}</ref> Nello [[Motomondiale 2021|stesso anno]] corre nella classe [[Moto2]] del [[motomondiale]] in [[Gran Premio motociclistico d'Olanda|Olanda]] in sostituzione dell'infortunato [[Lorenzo Baldassarri]] sulla [[MV Agusta F2]]; fa un'altra apparizione in [[Gran Premio motociclistico d'Aragona|Aragona]] senza ottenere punti.<ref>{{cita web|url=https://resources.motogp.com/files/results/2021/VAL/Moto2/RAC/worldstanding.pdf|titolo=Moto2 2021 - World Championship Classification|lingua=en|data=14 novembre 2021|editore=Dorna Sports S.L.|accesso=16 novembre 2024}}</ref> Sempre nel [[Campionato Italiano Velocità 2021|2021]] disputa i primi due eventi del [[Campionato Italiano Velocità|campionato italiano]] Supersport, ottiene un terzo posto e si classifica sedicesimo.
===Moto2===
Nello [[Motomondiale 2022|2022]] è pilota titolare in Moto2, gareggia infatti per il team Yamaha VR46 Master Camp che gli affida una [[Kalex]], il compagno di squadra è il thailandese Keminth Kubo. Raccoglie 76 punti ottenendo come miglior risultato un quinto posto in [[Gran Premio motociclistico del Portogallo 2022|Portogallo]], [[Gran Premio motociclistico d'Australia 2022|Australia]] e [[Gran Premio motociclistico della Malesia 2022|Malesia]], classificandosi al sedicesimo posto in classifica finale.<ref>{{cita web|url=https://resources.motogp.com/files/results/2022/VAL/Moto2/RAC/worldstanding.pdf|titolo=Moto2 2022 - World Championship Classification|lingua=en|data=6 novembre 2022|editore=Dorna Sports S.L.|accesso=16 novembre 2024}}</ref> Nel [[Motomondiale 2023|2023]] rimane nello stesso team mentre il nuovo compagno di squadra è il giapponese Kōta Nozane. In occasione del [[Gran Premio motociclistico del Qatar 2023|Gran Premio del Qatar]], chiudendo secondo,<ref>{{Cita web|url=https://www.motosprint.it/news/motomondiale/moto2/2023/10/24-6788176/chi_e_manuel_gonzalez_la_nuova_speranza_spagnola_della_moto2|titolo=Chi è Manuel Gonzalez, la nuova speranza spagnola della Moto2|autore=Mathias Cantarini|editore=Conti Editore S.r.l.|data=24 ottobre 2023|accesso=16 novembre 2024}}</ref> ottiene il suo primo podio nel motomondiale.<ref>{{cita web|url=https://www.corsedimoto.com/motomondiale/manuel-gonzalez-che-colpo-primo-podio-moto2-dellex-worldssp/|titolo=Manuel Gonzalez che colpo, primo podio Moto2 dell’ex WorldSSP|autore=Diana Tamantini|editore=CdM Edizioni|data=20 novembre 2023|accesso=16 novembre 2024}}</ref> Termina il campionato classificandosi all'ottavo posto.<ref>{{cita web|url=https://resources.motogp.com/files/results/2023/VAL/Moto2/RAC/worldstanding.pdf|titolo=Moto2 2023 - World Championship Classification|data=26 novembre 2023|lingua=en|editore=Dorna Sports S.L.|accesso=16 novembre 2024}}</ref>

Nel [[Motomondiale 2024|2024]] passa a [[Gresini Racing]] dove trova il connazionale [[Albert Arenas]] come compagno di squadra. Inizia bene la stagione con tre piazzamenti a podio nelle prime sette gare. Successivamente va regolarmente a punti. In occasione del [[Gran Premio motociclistico del Giappone 2024|Gran Premio del Giappone]],<ref name=MOT>{{cita web|url=https://www.formulapassion.it/moto2/moto2-news/manuel-gonzalez-dalla-prima-vittoria-alla-richiesta-licenziamento-sponsor-qj-motor-hachimaki|titolo=Manuel González: dalla prima vittoria alla richiesta di licenziamento da parte di uno sponsor per un incidente diplomatico|autore=Alessandro Prada|editore=GEDI Digital S.r.l.|data=10 ottobre 2024|accesso=2 dicembre 2024}}</ref> in condizioni meteorologiche mutevoli, coglie il suo primo successo nel motomondiale; sebbene la scelta infelice di un copricapo indossato prima della gara faccia perdere alla squadra lo sponsor principale: [[Qianjiang Group|QJ Motor]].<ref name=MOT/> Conclude il campionato in terza posizione.<ref>{{cita web|url=https://resources.motogp.com/files/results/2024/SLD/Moto2/RAC/worldstanding.pdf|titolo=Moto2 2024 - World Championship Classification|lingua=en|data=17 novembre 2024|editore=Dorna Sports S.L.|accesso=25 novembre 2024}}</ref>

== Risultati in gara ==
=== Campionato mondiale Supersport 300 ===
{{RisSSP300|Anno=2017|Ritiro=2019|Moto=[[Yamaha Racing|Yamaha]]|9R=34|Punti=0}}
{{RisSSP300|Anno=2018|Ritiro=2019|Moto=[[Yamaha Racing|Yamaha]]|1R=Rit|2R=9|3R=Rit|4R=12|5R=33|6R=3|7R=3|8R=3|Punti=59|Pos=6}}
{{RisSSP300|Anno=2019|Ritiro=2019|Moto=[[Kawasaki Racing|Kawasaki]]|1R='''1'''|2R=1|3R=AN|4R=4|5R=1|6R='''2'''|7R=NP|8R='''''2'''''|9R=2|10R=4|Punti=161|Pos=1|LEG=1}}

=== Campionato mondiale Supersport ===
{{RisSSP|Anno=2020|Moto=[[Kawasaki Racing|Kawasaki]]|1R=7|2R=10|3R=8|4R=10|5R=6|6R=8|7R=10|8R=6|9R=8|10R=7|11R=7|12R=7|13R=6|14R=7|15R=7|Punti=126|Pos=7}}
{{RisSSP|Anno=2021|Moto=[[Yamaha Racing|Yamaha]]|1R=5|2R=11|3R=5|4R=4|5R=5|6R=''4''|7R=6|8R=6|9R='''''2'''''|10R='''3'''|11R=Rit|12R=NP|13R=4|14R=''1''|15R='''2'''|16R='''1'''|17R=AN|18R=4|19R=2|20R=4|21R=2|22R=10|23R=5|24R=Rit|Punti=286|Pos=3|LEG=1}}

=== Motomondiale ===
{{RisMoto|Anno=2021|Classe=Moto2|Moto=MV Agusta|9R=22|13R=17|Punti=0}}
{{RisMoto|Anno=2022|Classe=Moto2|Moto=Kalex|1R=20|2R=18|3R=14|4R=13|5R=5|6R=16|7R=11|8R=20|9R=9|10R=12|11R=9|12R=11|13R=Rit|14R=Rit|15R=Rit|16R=NP|17R=25|18R=5|19R=5|20R=6|Punti=76|Pos=16}}
{{RisMoto|Anno=2023|Classe=Moto2|Moto=Kalex|1R=5|2R=11|3R=10|4R=12|5R=NP|6R=8|7R=6|8R=8|9R=5|10R=Rit|11R=5|12R=7|13R=5|14R=6|15R=5|16R=13|17R=10|18R=Rit|19R=2|20R=13|Punti=145,5<ref>Non essendo stati percorsi i due terzi dei giri previsti, per il [[Gran Premio motociclistico d'Australia 2023|Gran Premio d'Australia]] è stata assegnata ai piloti la metà dei punti in palio.</ref>|Pos=8}}
{{RisMoto|Anno=2024|Classe=Moto2|Moto=Kalex|1R=5|2R='''3'''|3R=13|4R=3|5R=24|6R=22|7R=2|8R=9|9R=12|10R=5|11R=13|12R=5|13R=4|14R=11|15R=8|16R=''1''|17R=6|18R=9|19R=11|20R=2|Punti=195|Pos=3}}
{{RisMoto|Anno=2025|Classe=Moto2|Moto=Kalex|1R='''''1'''''|2R='''2'''|3R=''22''|4R='''3'''|5R='''''1'''''|6R='''1'''|7R=''Rit''|8R=9|9R=''1''|10R=3|11R=4|12R=3|13R=|14R=|15R=|16R=|17R=|18R=|19R=|20R=|21R=|22R=|Punti=188|Pos=|LEG=1}}

== Note ==
<references/>

== Altri progetti ==
{{interprogetto}}

== Collegamenti esterni ==
* {{Collegamenti esterni}}

{{Campioni del mondo di Supersport 300}}
{{Portale|biografie|moto}}

[[Categoria:Piloti del mondiale Supersport 300]]
[[Categoria:Piloti del mondiale Supersport]]
[[Categoria:Piloti della Moto2]]

title: Manuel González

Nazionalità: Spagna

title: Carriera

Miglior risultato finale: 3º

Carriera: Statistiche aggiornate al Gran Premio di Repubblica Ceca 2025