text:
# Ludwig Plate (Ingenieur)
Jürgen Ludwig Plate (* 5. September 1883 in Bremen; † 3. September 1967 in Bremen) war ein deutscher Wasserbauingenieur und langjähriger Leiter der Wasserstraßendirektion Bremen.

## Biografie
Plate wuchs als drittes Kind eines Schulleiters in Bremen-Walle auf, der zusätzlich als Organist in der Waller Kirche tätig war. Die Pädagogin und Politikerin Mathilde Plate (1878–1963) war seine Schwester.
Plate absolvierte die Volksschule seines Vaters und das Alte Gymnasium in Bremen, das er 1903 mit dem Abitur abschloss. Ab 1903 studierte er Mathematik an der Kaiser-Wilhelms-Universität Straßburg und von 1904 bis 1908 Bauingenieurswesen mit dem Schwerpunkt Wasserbau an der Technischen Hochschule Hannover. Mit Auszeichnung schloss er 1908 als Diplom-Ingenieur sein Studium ab. Als Sportler und Wanderer war er in seiner Freizeit aktiv.
Kurze Zeit war Plate 1908 Bauführer beim Bau des Kaiser-Wilhelm-Kanals und danach von 1908 bis 1913 als Ingenieur und Assistent von Immanuel Kölle beim Bau des Weserwehrs beschäftigt. 1913 heiratete er.
Ab 1913 war die Flussregulierung der Außenweser seine Hauptaufgabe. In dieser Zeit wohnte er deshalb auch zeitweise in Bremerhaven. 1918 wurde er zum Staatsbaumeister von Bremen ernannt. Als Staatsbaurat leitete er ab 1921 das Amt für die Weserkorrektion. Da 1921 die Zuständigkeit der Wasserstraßen an das Reich übergingen, übernahm Plate die Leitung der Strombauverwaltung und wurde 1923 Strombaudirektor. Darüber hinaus beschäftigte er sich von 1921/22 mit der Planung des nicht realisierten Hansakanals von Hamburg via Bremen zum Ruhrgebiet. Die Weservertiefung der Unterweser auf 8 Meter Tiefe wurde von 1924 bis 1929 verwirklicht.
Plate trat in den 1920er Jahren der Deutschen Volkspartei (DVP) bei. 1933 wurde er zum Oberbaudirektor für den Strom- und Hafenbau ernannt. Zahlreiche fachliche Veröffentlichungen stammen von dem überragenden Wasserbauer. Am Ende des Zweiten Weltkrieges musste er im Februar 1945 zur Abwehr der vorrückenden britischen Truppen die Überflutung der Niederungen südlich von Bremen veranlassen.
Nach dem Krieg setzte ihn die amerikanische Besatzungsmacht wieder ein für die Wiederherstellung des Fahrwassers der Weser. Ab 1947 war er wieder Leiter der Strombauverwaltung. 1948 wurde das beschädigte Weserwehr wieder aufgebaut. 1949 trat Plate in den Ruhestand.

## Schriften
- Der Bramsche-Stade-Kanal. Geestemünde 1920.
- Der Hansakanal (Industrie-Seehäfen-Kanal). Berlin 1922.
- Die Vertiefung der Außenweser durch den Ausbau des Fedderwarder Armes. Hamburg 1926.
- Geschichte der bremischen Wasserstraßen und Häfen. 1948.
- Geschichte des Seezeichenwesens und seine Gestaltung an der Weser. 1948.

## Ehrungen
- Die Ludwig-Plate-Straße in Bremen-Gröpelingen ist nach ihm benannt.
- Eine Gedenktafel an seinem ehemaligen Wohnhaus, Vasmerstraße 24,  erinnert an Plate.
- Medaille für Kunst und Wissenschaft des Bremer Senats, 1953
- Großes Verdienstkreuz der Bundesrepublik Deutschland, 1953
- Der Ludwig-Plate-Platz in Bremerhaven ist nach ihm benannt.

wikiname: dewiki

title: Ludwig Plate (Ingenieur)

in_language: de

wikitext:
'''Jürgen Ludwig Plate''' (* [[5. September]] [[1883]] in [[Bremen]]; † [[3. September]] [[1967]] in Bremen) war ein deutscher [[Wasserbauingenieur]] und langjähriger Leiter der ''Wasserstraßendirektion Bremen''.

== Biografie ==
Plate wuchs als drittes Kind eines Schulleiters in Bremen-[[Walle (Bremen)|Walle]] auf, der zusätzlich als Organist in der Waller Kirche tätig war. Die Pädagogin und Politikerin [[Mathilde Plate]] (1878–1963) war seine Schwester.
Plate absolvierte die Volksschule seines Vaters und das [[Altes Gymnasium (Bremen)|Alte Gymnasium]] in Bremen, das er 1903 mit dem Abitur abschloss. Ab 1903 studierte er Mathematik an der [[Universität Straßburg|Kaiser-Wilhelms-Universität Straßburg]] und von 1904 bis 1908 Bauingenieurswesen mit dem Schwerpunkt [[Wasserbau]] an der [[Technische Hochschule Hannover|Technischen Hochschule Hannover]]. Mit Auszeichnung schloss er 1908 als Diplom-Ingenieur sein Studium ab. Als Sportler und Wanderer war er in seiner Freizeit aktiv.

Kurze Zeit war Plate 1908 Bauführer beim Bau des [[Nord-Ostsee-Kanal|''Kaiser-Wilhelm-Kanals'']] und danach von 1908 bis 1913 als Ingenieur und Assistent von [[Immanuel Kölle]] beim Bau des [[Bremer Weserwehr|Weserwehr]]s beschäftigt. 1913 heiratete er.

Ab 1913 war die [[Flussbegradigung|Flussregulierung]] der [[Weser|Außenweser]] seine Hauptaufgabe. In dieser Zeit wohnte er deshalb auch zeitweise in [[Bremerhaven]]. 1918 wurde er zum [[Baubeamter|Staatsbaumeister]] von Bremen ernannt. Als Staatsbaurat leitete er ab 1921 das ''Amt für die Weserkorrektion''. Da 1921 die Zuständigkeit der [[Wasserstraße]]n an das [[Weimarer Republik|Reich]] übergingen, übernahm Plate die Leitung der [[Strombauverwaltung]] und wurde 1923 ''Strombaudirektor''. Darüber hinaus beschäftigte er sich von 1921/22 mit der Planung des nicht realisierten ''[[Hansakanal|Hansakanals]]'' von Hamburg via Bremen zum Ruhrgebiet. Die Weservertiefung der Unterweser auf 8 Meter Tiefe wurde von 1924 bis 1929 verwirklicht.

Plate trat in den 1920er Jahren der [[Deutsche Volkspartei|Deutschen Volkspartei]] (DVP) bei. 1933 wurde er zum Oberbaudirektor für den Strom- und Hafenbau ernannt. Zahlreiche fachliche Veröffentlichungen stammen von dem überragenden Wasserbauer. Am Ende des [[Zweiter Weltkrieg|Zweiten Weltkrieges]] musste er im Februar 1945 zur Abwehr der vorrückenden britischen Truppen die Überflutung der Niederungen südlich von Bremen veranlassen.

Nach dem Krieg setzte ihn die amerikanische Besatzungsmacht wieder ein für die Wiederherstellung des Fahrwassers der Weser. Ab 1947 war er wieder Leiter der Strombauverwaltung. 1948 wurde das beschädigte Weserwehr wieder aufgebaut. 1949 trat Plate in den Ruhestand.

== Schriften ==
* ''Der Bramsche-Stade-Kanal''. Geestemünde 1920.
* ''Der Hansakanal (Industrie-Seehäfen-Kanal).'' Berlin 1922.
* ''Die Vertiefung der Außenweser durch den Ausbau des Fedderwarder Armes.'' Hamburg 1926.
* ''Geschichte der bremischen Wasserstraßen und Häfen.'' 1948.
* ''Geschichte des Seezeichenwesens und seine Gestaltung an der Weser.'' 1948.

== Ehrungen ==
* Die ''Ludwig-Plate-Straße'' in Bremen-[[Gröpelingen]] ist nach ihm benannt.
* Eine Gedenktafel an seinem ehemaligen Wohnhaus, Vasmerstraße 24,  erinnert an Plate.
* ''Medaille für Kunst und Wissenschaft'' des Bremer Senats, 1953
* [[Verdienstorden der Bundesrepublik Deutschland|Großes Verdienstkreuz]] der Bundesrepublik Deutschland, 1953
* Der Ludwig-Plate-Platz in Bremerhaven ist nach ihm benannt.
== Literatur ==
* {{NDB|20|508||Plate, Ludwig|Karl-Heinz Hofmann|139215395}}
* [[Herbert Schwarzwälder]]: ''[[Das Große Bremen-Lexikon]].'' 2., aktualisierte, überarbeitete und erweiterte Auflage. Edition Temmen, Bremen 2003, ISBN 3-86108-693-X.
* Herbert Schwarzwälder: ''Berühmte Bremer.'' Paul List Verlag, 1972, ISBN 3-471-78718-6.

== Weblinks ==
* {{DNB-Portal|139215395}}
* http://www-user.uni-bremen.de/~bremhist/LudwigPlate.html

{{Normdaten|TYP=p|GND=139215395|VIAF=100509633}}

{{SORTIERUNG:Plate, Ludwig}}
[[Kategorie:Wasserbauingenieur]]
[[Kategorie:Autor]]
[[Kategorie:Oberbaudirektor (Freie Hansestadt Bremen)]]
[[Kategorie:Träger des Großen Bundesverdienstkreuzes]]
[[Kategorie:Person (Walle, Bremen)]]
[[Kategorie:Person (Bremen)]]
[[Kategorie:Deutscher]]
[[Kategorie:Geboren 1883]]
[[Kategorie:Gestorben 1967]]
[[Kategorie:Mann]]

{{Personendaten
|NAME=Plate, Ludwig
|ALTERNATIVNAMEN=Plate, Jürgen Ludwig
|KURZBESCHREIBUNG=deutscher Wasserbauingenieur
|GEBURTSDATUM=5. September 1883
|GEBURTSORT=[[Bremen]]
|STERBEDATUM=3. September 1967
|STERBEORT=[[Bremen]]
}}


text:
# Bruno Klaus
Anton Bruno Klaus (* 15. Oktober 1848 in Ottenbach; † 9. Oktober 1915 in Schwäbisch Gmünd) war ein deutscher Lehrer, Heimatforscher und Landtagsabgeordneter.

## Leben
Bruno Klaus war der zweite von drei Söhnen des katholischen Volksschullehrers Anton Klaus (7. November 1815–11. November 1886), der sich 1852 nach Straßdorf (heute ein Stadtteil von Schwäbisch Gmünd) versetzen ließ, und dessen Frau Anna Maria Kaufmann (27. Dezember 1812–22. November 1859). Bruno Klaus besuchte in Straßdorf die Volksschule und anschließend für drei Jahre die Lateinschule in Gmünd. Ab 1863 war er Schüler am Königlich Württembergischem Gymnasium in Rottweil. Nach einem Theologiestudium in Tübingen entschied er sich für eine Lehrerlaufbahn. Seit 1870 war er bis zum Ruhestand (1912) volle 42 Jahre als Gymnasiallehrer in Schwäbisch Gmünd tätig.
1871 promovierte Klaus in Philosophie, 1874 schloss er das Professoratsexamen mit Bestnote ab. 1876 wurde ihm die Leitung des Reallyzeums übertragen, das 1896 dank seines Einsatzes zum Realgymnasium wurde. 1904 konnte er den noch heute stehenden Neubau einweihen (heute Parler-Gymnasium).
Nach dem Tod des Abgeordneten Johann Nepomuk Miller 1883 vertrat er von 1884 bis 1896 den Bezirk Gmünd im württembergischen Landtag, zunächst für die Landespartei, 1895 trat er dem neugegründeten Landesverband des Zentrums bei. Nachdem Klaus bereits 1896 die Stichwahl gegen den Ottenbacher Pfarrer Alfons Schwarz verloren hatte, zog er sich 1900 nach der Wahlniederlage in der Stichwahl gegen Alfred Rembold endgültig von der Politik zurück.
Klaus war außerdem Ehrenmitglied im Liederkranz, des Katholischen Gesellenvereins, des Veteranenvereins und Vorstand der Privaten Höheren Töchterschule.
Klaus war mit der evangelischen Straßdorferin Sophie Härdtäg (1847–1899) verheiratet. Der Ehe entstammten vier Söhne und eine Tochter.
Klaus litt an einem chronischen Herzleiden und den Folgen eines Schlaganfalls, die zu seinem Tod im Alter von knapp 67 Jahren führten. Am 12. Oktober 1915 wurde der drei Tage zuvor Verstorbene unter großer Anteilnahme der Bevölkerung auf dem Leonhardsfriedhof beigesetzt.
Sein Enkel Julius Klaus war von 1957 bis 1965 Oberbürgermeister der Stadt Schwäbisch Gmünd.

## Werk
Klaus verfasste zahlreiche, teilweise umfangreiche Aufsätze zur Stadtgeschichte von Schwäbisch Gmünd, die aufgrund ihrer Quellennähe Anerkennung fanden.

## Ehrungen
Am 18. September 1901 verlieh ihm die Stadt Schwäbisch Gmünd, „für 25jährige Tätigkeit als Rektor des früheren Reallyzeums und späteren Realgymnasiums und in Anerkennung seiner Verdienste um die Erforschung der Stadtgeschichte“, die Ehrenbürgerschaft.
Bereits 1889 wurde Klaus beim 25-jährigen Regierungsjubiläum von König Karl mit der Jubiläumsmedaille ausgezeichnet. 1900 erhielt er das Ritterkreuz 1. Klasse des Friedrichs-Ordens und 1910 das Ritterkreuz der Württembergischen Krone.
Durch Beschluss des Gemeinderats Schwäbisch Gmünd wurde 1958 die Olgastraße in Rektor-Klaus-Straße umbenannt, um „Ehrenbürger Rektor Dr. Bruno Klaus [zu ehren], der um die Jahrhundertwende die Entwicklung der Gmünder Höheren Schulen sowie das Gewerbeschulwesen förderte, und als Abgeordneter über den lokalen Bezirk hinaus segensreich wirkte“.

title: Bruno Klaus

wikitext:
[[Datei:Bruno Klaus gmuend-EditMylius.jpg|mini|Bruno Klaus um 1900]]
'''Anton Bruno Klaus''' (* [[15. Oktober]] [[1848]] in [[Ottenbach (Württemberg)|Ottenbach]]; † [[9. Oktober]] [[1915]] in [[Schwäbisch Gmünd]]) war ein deutscher Lehrer, Heimatforscher und Landtagsabgeordneter.

== Leben ==
[[Datei:Familiengrab Klaus St. Leonhard.JPG|mini|Familiengrab auf dem [[St. Leonhard (Schwäbisch Gmünd)|Leonhardsfriedhof]] in Schwäbisch Gmünd (2020)]]
Bruno Klaus war der zweite von drei Söhnen des katholischen Volksschullehrers Anton Klaus (7. November 1815–11. November 1886), der sich 1852 nach [[Straßdorf (Schwäbisch Gmünd)|Straßdorf]] (heute ein Stadtteil von Schwäbisch Gmünd) versetzen ließ, und dessen Frau Anna Maria Kaufmann (27. Dezember 1812–22. November 1859). Bruno Klaus besuchte in Straßdorf die Volksschule und anschließend für drei Jahre die Lateinschule in Gmünd. Ab 1863 war er Schüler am ''Königlich Württembergischem Gymnasium'' in [[Rottweil]]. Nach einem Theologiestudium in [[Eberhard Karls Universität Tübingen|Tübingen]] entschied er sich für eine Lehrerlaufbahn. Seit 1870 war er bis zum Ruhestand (1912) volle 42 Jahre als Gymnasiallehrer in Schwäbisch Gmünd tätig.

1871 promovierte Klaus in [[Philosophie]], 1874 schloss er das ''Professoratsexamen'' mit Bestnote ab. 1876 wurde ihm die Leitung des Reallyzeums übertragen, das 1896 dank seines Einsatzes zum Realgymnasium wurde. 1904 konnte er den noch heute stehenden Neubau einweihen (heute Parler-Gymnasium).

Nach dem Tod des Abgeordneten [[Johann Nepomuk Miller]] 1883 vertrat er von 1884 bis 1896 den Bezirk Gmünd im [[Württembergische Landstände|württembergischen Landtag]], zunächst für die ''Landespartei'', 1895 trat er dem neugegründeten Landesverband des [[Deutsche Zentrumspartei|Zentrum]]s bei. Nachdem Klaus bereits 1896 die Stichwahl gegen den Ottenbacher Pfarrer ''Alfons Schwarz'' verloren hatte, zog er sich 1900 nach der Wahlniederlage in der Stichwahl gegen [[Alfred Rembold]] endgültig von der Politik zurück.

Klaus war außerdem Ehrenmitglied im Liederkranz, des Katholischen Gesellenvereins, des Veteranenvereins und Vorstand der ''Privaten Höheren Töchterschule''.

Klaus war mit der evangelischen Straßdorferin ''Sophie Härdtäg'' (1847–1899) verheiratet. Der Ehe entstammten vier Söhne und eine Tochter.

Klaus litt an einem chronischen Herzleiden und den Folgen eines [[Schlaganfall]]s, die zu seinem Tod im Alter von knapp 67 Jahren führten. Am 12. Oktober 1915 wurde der drei Tage zuvor Verstorbene unter großer Anteilnahme der Bevölkerung auf dem [[St. Leonhard (Schwäbisch Gmünd)|Leonhardsfriedhof]] beigesetzt.

Sein Enkel [[Julius Klaus]] war von 1957 bis 1965 [[Oberbürgermeister]] der Stadt Schwäbisch Gmünd.

== Werk ==
Klaus verfasste zahlreiche, teilweise umfangreiche Aufsätze zur Stadtgeschichte von Schwäbisch Gmünd, die aufgrund ihrer Quellennähe Anerkennung fanden. <!-- aufführen -->

== Ehrungen ==
Am 18. September 1901 verlieh ihm die Stadt Schwäbisch Gmünd, „für 25jährige Tätigkeit als Rektor des früheren Reallyzeums und späteren Realgymnasiums und in Anerkennung seiner Verdienste um die Erforschung der Stadtgeschichte“,<ref>Zitiert nach ''Die Ehrenbürger der Stadt''. In: ''800 Jahre Stadt Schwäbisch Gmünd'', Schwäbisch Gmünd 1962.</ref> die Ehrenbürgerschaft.<ref>"Für 25jährige Tätigkeit als Rektor des früheren Reallyzeums und späteren Realgymnasiums, in Anerkennung der vielseitigen und großen Verdienste, speziell auch beim Ausbau des Reallyzeums zum Realgymnasium, sowie um die Förderung des Gewerbeschulwesens und die Erforschung der Geschichte der Stadt", so nach Stadtarchiv Schwäbisch Gmünd, Gemeinderatsprotokoll vom 27. Juni 1901.</ref>

Bereits 1889 wurde Klaus beim 25-jährigen Regierungsjubiläum von [[Karl I. (Württemberg)|König Karl]] mit der ''Jubiläumsmedaille'' ausgezeichnet. 1900 erhielt er das Ritterkreuz 1. Klasse des [[Friedrichs-Orden]]s und 1910 das Ritterkreuz der [[Orden der Württembergischen Krone|Württembergischen Krone]].

Durch Beschluss des Gemeinderats Schwäbisch Gmünd wurde 1958 die ''Olgastraße'' in ''Rektor-Klaus-Straße'' umbenannt, um „Ehrenbürger Rektor Dr. Bruno Klaus [zu ehren], der um die Jahrhundertwende die Entwicklung der Gmünder Höheren Schulen sowie das Gewerbeschulwesen förderte, und als Abgeordneter über den lokalen Bezirk hinaus segensreich wirkte“.<ref>''Gmünder Stadtchronik''. In: »einhorn. Illustrierte Zeitschrift zur Pflege des Heimatgedankens in Stadt und Kreis Schwäbisch Gmünd«, April 1958, Ausgabe 28, S. 79.</ref>

== Einzelnachweise ==
<references/>

== Literatur ==
* Adolf Brinzinger: ''Dr. Bruno Klaus, Gymnasialrektor in Gmünd. Gedenkblatt.'' Buchdruckerei „Deutsches Volksblatt“, Ellwangen / Stuttgart / Aalen ohne Jahr [1916] ([https://archive.org/details/brinzinger_gedenkblatt_bruno_klaus online]).
* Bernhard Kraus: ''Hervorragende Gmünder.'' In: ''Gmünder Heimatblätter.'' 3, 1930, [https://archive.org/stream/kraus-hervorragende-schwaebisch-gmuender#page/n11/mode/2up S. 6 f.]
* Otto Weitmann: ''Erinnerung an Gymnasialrektor Dr. Bruno Klaus.'' In: ''Gmünder Heimatblätter.'' 19, 1958, S. 41–43 (mit Bild).
* {{bibISBN|3170166042|Seite=443}}
* Karl Fischer: ''Wer war Dr. Bruno Klaus?'' In: ''Setzen, sechs? Gesichter und Geschichten einer traditionsreichen Schule. 100 Jahre Parler-Gymnasium Schwäbisch Gmünd.'' Schwäbisch Gmünd 2004, ISBN 3936373132, S. 21.
* [[Werner Debler]]: ''Bruno Klaus (1848–1915).'' In: ''Heimatforscher aus dem Raum Schwäbisch Gmünd'' (= ''Unterm Stein. Lauterner Schriften.'' Band 14). Einhorn-Verlag, Schwäbisch Gmünd 2009, ISBN 978-3-936373-50-9, [https://archive.org/details/debler_heimatforscher_bruno_klaus S. 120–131.]

== Weblinks ==
{{Wikisource}}
{{Commonscat}}

{{Normdaten|TYP=p|GND=1012278875|VIAF=171238318}}

{{SORTIERUNG:Klaus, Bruno}}
[[Kategorie:Heimatforscher (Baden-Württemberg)]]
[[Kategorie:Zentrum-Mitglied]]
[[Kategorie:Landtagsabgeordneter (Württemberg, Zweite Kammer)]]
[[Kategorie:Ehrenbürger von Schwäbisch Gmünd]]
[[Kategorie:Träger des Ordens der Württembergischen Krone (Ritter)]]
[[Kategorie:Träger des Friedrichs-Ordens (Ritter I. Klasse)]]
[[Kategorie:Württemberger]]
[[Kategorie:Deutscher]]
[[Kategorie:Geboren 1848]]
[[Kategorie:Gestorben 1915]]
[[Kategorie:Mann]]

{{Personendaten
|NAME=Klaus, Bruno
|ALTERNATIVNAMEN=Klaus, Anton Bruno
|KURZBESCHREIBUNG=deutscher Lehrer, Heimatforscher und Landtagsabgeordneter
|GEBURTSDATUM=15. Oktober 1848
|GEBURTSORT=[[Ottenbach (Württemberg)|Ottenbach]]
|STERBEDATUM=9. Oktober 1915
|STERBEORT=[[Schwäbisch Gmünd]]
}}


text:
# أحمد عثمان سعد
احمد محمد إبراهيم عثمان سعد - (25 فبراير 1989) هو رياضي مصري، محترف في المصارعة اليونانية الرومانية، فاز بالميدالية الذهبية في دورة الألعاب الأفريقية عام 2015. حصد سبع ميداليات في بطولات المصارعة العالمية بين عامي 2012 و2016. مما أهله للمشاركة في أوليمبياد ريوديجانيرو 2016

## مولده
ولد لأب وأم مصريين في 25 فبراير 1989 بإحدى قرى مدينة شبين الكوم بمحافظة المنوفية وبدأ حياته الرياضية في سن الثامنة من عمره كلاعب للمصارعة في أحد النوادي المحلية ثم وضع قدمه على طريق الاحتراف منذ بداية عام 2010 وكان المنافس المحلي للبطل الأوليمبي والعالمي كرم جابر.

## الجوائز الدولية
| دورة الألعاب الأفريقية          | دورة الألعاب الأفريقية | دورة الألعاب الأفريقية | دورة الألعاب الأفريقية |
| العام                           | المكان                 | الميدالية              | المنافسة               |
| ------------------------------- | ---------------------- | ---------------------- | ---------------------- |
| 2015                            | جمهورية الكونغو        | ذهبية                  | روماني 98 كجم          |
| بطولة أفريقيا                   |                        |                        |                        |
| العام                           | المكان                 | الميدالية              | المنافسة               |
| 2012                            | المغرب                 | برونزية                | روماني 96 كجم          |
| 2014                            | تونس                   | ذهبية                  | روماني 85 كجم          |
| 2014                            | تونس                   | فضية                   | حرة 125 كجم            |
| 2015                            | مصر                    | ذهبية                  | روماني 85 كجم          |
| 2016                            | مصر                    | ذهبية                  | روماني 98 كجم          |
| دورة ألعاب البحر الأبيض المتوسط |                        |                        |                        |
| العام                           | المكان                 | الميدالية              | المنافسة               |
| 2013                            | تركيا                  | برونزية                | روماني 96 كجم          |

wikiname: arwiki

title: أحمد عثمان سعد

in_language: ar

wikitext:
{{يتيمة|تاريخ=أغسطس 2016}}
{{صندوق معلومات شخص|سابقة تشريفية=البطل العالمي|الاسم=احمد محمد إبراهيم عثمان سعد|لغة الاسم الأصلي=العربية|الصورة=| تاريخ الولادة ={{تاريخ الميلاد والعمر|1989|2|25}}|الجنسية=مصري|الطول=179 سم|الديانة=مسلم - سني|الرياضة=المصارعة}}

احمد محمد إبراهيم عثمان سعد - (25 فبراير 1989) هو رياضي مصري، محترف في المصارعة اليونانية الرومانية، فاز بالميدالية الذهبية في دورة الألعاب الأفريقية عام 2015.<ref>{{استشهاد ويب| مسار = https://www.sports-reference.com/olympics/athletes/sa/ahmed-mohamed-ibrahim-saad-1.html | عنوان = معلومات عن أحمد عثمان سعد على موقع sports-reference.com | ناشر = sports-reference.com| مسار أرشيف = https://web.archive.org/web/20200418085238/https://www.sports-reference.com/olympics/athletes/sa/ahmed-mohamed-ibrahim-saad-1.html | تاريخ أرشيف = 18 أبريل 2020 }}</ref> حصد سبع ميداليات في بطولات [[:es:المصارعة|المصارعة]] العالمية بين عامي 2012 و2016. مما أهله للمشاركة في أوليمبياد ريوديجانيرو 2016

== مولده ==
ولد لأب وأم مصريين في 25 فبراير 1989 بإحدى قرى مدينة شبين الكوم بمحافظة المنوفية وبدأ حياته الرياضية في سن الثامنة من عمره كلاعب للمصارعة في أحد النوادي المحلية ثم وضع قدمه على طريق الاحتراف منذ بداية عام 2010 وكان المنافس المحلي للبطل الأوليمبي والعالمي كرم جابر.

== الجوائز الدولية ==
<div style="text-align: center;">
{| class="wikitable"
! colspan="4" |دورة الألعاب الأفريقية
|-
!العام
!المكان
!الميدالية
!المنافسة
|- align="center"
|[[2015]]
| align="left" |{{جمهورية الكونغو}}
|{{ذهبية}}
|روماني 98 كجم
|-
! colspan="4" |بطولة أفريقيا
|-
!العام
!المكان
!الميدالية
!المنافسة
|- align="center"
|[[2012]]
| align="left" |{{المغرب}}
|{{برونزية}}
|روماني 96 كجم
|- align="center"
|[[2014]]
| align="left" |{{تونس}}
|{{ذهبية}}
|روماني 85 كجم
|- align="center"
|[[2014]]
| align="left" |{{تونس}}
|{{فضية}}
|حرة 125 كجم
|- align="center"
|[[2015]]
| align="left" |{{مصر}}
|{{ذهبية}}
|روماني 85 كجم
|- align="center"
|[[2016]]
| align="left" |{{مصر}}
|{{ذهبية}}
|روماني 98 كجم
|-
! colspan="4" |دورة ألعاب البحر الأبيض المتوسط
|-
!العام
!المكان
!الميدالية
!المنافسة
|- align="center"
|[[2013]]
| align="left" |{{تركيا}}
|{{برونزية}}
|روماني 96 كجم
|}
</div>

== المصادر ==
{{مراجع}}
{{شريط بوابات|ألعاب أولمبية|مصر|أعلام}}
{{بذرة مصارع مصري}}

[[تصنيف:مصارعون أولمبيون مصريون]]
[[تصنيف:مصارعون رياضيون مصريون]]
[[تصنيف:مصارعون في الألعاب الأولمبية الصيفية 2016]]

title: معلومات شخصية

تاريخ الميلاد: 25 فبراير 1989

الجنسية: مصري

الديانة: مسلم - سني

title: الحياة العملية

المهنة: مصارع رياضي

اللغة الأم: اللهجة المصرية

اللغات: اللهجة المصرية

الرياضة: المصارعة

الحياة العملية: تعديل مصدري - تعديل


text:
# هنريك أندرسون
هنريك أندرسون (بالسويدية: Henrik Andersson) هو راكب الكنو سويدي، ولد في القرن العشرين.

title: هنريك أندرسون

wikitext:
{{لا مصدر|تاريخ=أبريل 2019}}
{{يتيمة|تاريخ=أبريل 2019}}
{{صندوق معلومات شخص}}
'''هنريك أندرسون''' {{لغ-سوي|Henrik Andersson}} هو [[كانو-كاياك|راكب الكنو]] [[السويد|سويدي]]، ولد في [[القرن 20|القرن العشرين]].
{{شريط بوابات|السويد|أعلام}}
{{بذرة راكب الكنو سويدي}}
[[تصنيف:متسابقو قوارب الكانوي سويديون]]
[[تصنيف:مواليد القرن 20]]

title: معلومات شخصية

تاريخ الميلاد: القرن 20

مواطنة: السويد

title: الحياة العملية

المهنة: متسابق قوارب الكانوي

الرياضة: كانو-كاياك

الحياة العملية: تعديل مصدري - تعديل


text:
# قاسم محمد غالي
قاسم محمد غالي رئيس تجمع العراق الحر.
شارك في الانتخابات العراقية لعام 2006 بقائمة العراق الحر، وكان قبلها في قيادة حزب الأمة الذي يرأسه سعد صالح جبر.
- نائب رئيس المجلس العرقي الحر في بريطانيا
- رئيس الدائرة الاعلامية لمجلس الوزراء العراقي في حكومة إياد علاوي.
- رئيس تحرير جريدة العراق الحر في لندن حتى عام 2003.

تاريخ الوفاة 8/6/2018 اثر مرض عضال في لندن
وأقيم مجلس العزاء على روحه في مسقط رأسه في قضاء المحمودية ببغداد

title: قاسم محمد غالي

wikitext:
{{مصدر|تاريخ=مارس 2016}}
{{يتيمة|تاريخ=مارس 2016}}
{{صندوق معلومات شخص}}
'''قاسم محمد غالي''' رئيس تجمع العراق الحر.
شارك في الانتخابات العراقية لعام [[2006]] بقائمة العراق الحر، وكان قبلها في قيادة حزب الأمة الذي يرأسه '''سعد صالح جبر'''.
* نائب رئيس المجلس العرقي الحر في [[المملكة المتحدة|بريطانيا]]
* رئيس الدائرة الاعلامية لمجلس الوزراء العراقي في حكومة [[إياد علاوي]].
* رئيس تحرير جريدة العراق الحر في [[لندن]] حتى عام [[2003]].

تاريخ الوفاة 8/6/2018 اثر مرض عضال في لندن
وأقيم مجلس العزاء على روحه في مسقط رأسه في قضاء المحمودية ببغداد
{{روابط شقيقة}}
{{شريط بوابات|العراق|السياسة|أعلام}}
{{بذرة سياسي عراقي}}

[[تصنيف:سياسيون عراقيون]]
[[تصنيف:صحفيون عراقيون]]

title: معلومات شخصية

مواطنة: العراق

title: الحياة العملية

المهنة: سياسي، وكاتب، وصحفي

الحياة العملية: تعديل مصدري - تعديل


text:
# Torre Espacial
Der Torre Espacial (auf Deutsch etwa Weltraumturm), auch Torre de la Ciudad oder Torre de la Ciudad genannt, ist ein Turm im „Sector Futuro“ des Vergnügungsparks der Stadt Buenos Aires
im Stadtviertel Villa Soldati (Argentinien). Die Höhe des Turmes beträgt 228 Meter.
Durch das Gesetz Nr. 3860/11 (Patrimonio Cultural) wurde der Turm zum Denkmal und zum Kulturerbe der Stadt Buenos Aires erklärt.

## Aufbau
Der Turm wurde 1979 von Waagner-Biro in Österreich vormontiert und dann von 1981 bis 1982 in Buenos Aires aufgebaut. Die Eröffnung für die Öffentlichkeit fand am 9. Juli 1985 statt.
Das Fundament des Turmes ist in 35 Meter Tiefe mittels 30 Stahlbeton-Pfählen mit einem Durchmesser von 1 Meter. Die oberirdische Teil des Bauwerkes besteht aus einem vollständig aus verzinktem Stahl gefertigten sechseckigen Kern, umgeben von lackiertem Aluminiumblech mit Trapezprofil, die mit je sechs Rollen verspannt sind. Das Design dieses Turmes soll an eine gegen den Himmel gerichtete Speerspitze oder an ein umgekehrtes Schwert erinnern.

## Beschreibung
Das Bauwerk hat eine Gesamthöhe von 228 Metern und ist von mehreren Standorten des Großraums Buenos Aires erkennbar. Von der Besucherplattform hat man einen Panoramablick über den gesamten Großraum der Stadt. Zu den Besucherplattformen gelangt man über zwei Hochgeschwindigkeitsaufzüge mit jeweils einer Kapazität von 28 Personen. Die Fahrzeit beträgt weniger als eine Minute. Die Aufzüge waren von November 2003 an gesperrt. Die Instandsetzung erfolgte von Ende 2010 und wurden mit der Wiedereröffnung am 26. November 2011 abgeschlossen. Die Innentreppe hat 1000 Stufen mit 45 Raststationen.

## Bildergalerie
- Turm mit Stadtpark von der Alsina-Brücke über den Riachuelo aus gesehen
- Turm im Vergnügungspark Buenos Aires
- Turm bei Sonnenuntergang

title: Torre Espacial

wikitext:
{{Infobox Sendeanlage
| NAME       = Torre Espacial
| OFZ_NAME   =
| FUNK_NAME  =
| BILD       = Parque de la Ciudad.jpg
| BILD_BES   =
| ORT        = [[Villa Soldati]]
| REGION-ISO = AR-C
| POSKARTE   =
| NS         = -34.6728486
| EW         = -58.4498149
| LAGEPUNKT  = 7
| VERW       = Aussichtsturm
| ZUGANG     = ja
| BESITZER   =
| ABRISS     =
| BAU_DEKADE = 198
| ABR_DEKADE =
| T_BAU_ZEIT = 1981–1982
| T_BAU_KOST =
| T_BAU_HERR = [[Waagner-Biro]]
| T_BAU_ARCH =
| T_BAU_ST   = Beton/Stahl/Aluminium
| T_BET_ZEIT = seit 1985
| T_UMBAU    = Ende 2010–November 2011
| T_HOCH_GES = 228
| T_HOCH_AUS = 185/124/120
| T_HOCH_RES =
| T_HOCH_BET =
| T_GEW_GES  =
| T_VOL_GES  =
| T_A_STILL  =
| CAT_TYP    = Aussicht
| CAT_NAME   =
| CAT_STADT  =
}}
Der '''Torre Espacial''' (auf Deutsch etwa ''Weltraumturm''), auch '''Torre de la Ciudad''' oder '''Torre de la Ciudad''' genannt, ist ein Turm im „Sector Futuro“ des Vergnügungsparks der Stadt [[Buenos Aires]]
im Stadtviertel [[Villa Soldati]] ([[Argentinien]]). Die Höhe des Turmes beträgt 228 Meter.<ref name= "phorio">{{Internetquelle |url=https://de.phorio.com/torre_espacial,_buenos_aires,_argentinien |titel=Torre Espacial in Buenos Aires |werk=de.phorio.com |zugriff=2019-01-26}}</ref>

Durch das Gesetz Nr. 3860/11 (Patrimonio Cultural) wurde der Turm zum Denkmal und zum Kulturerbe der Stadt Buenos Aires erklärt.

== Aufbau ==
Der Turm wurde 1979 von [[Waagner-Biro]] in Österreich vormontiert und dann von 1981 bis 1982 in Buenos Aires aufgebaut. Die Eröffnung für die Öffentlichkeit fand am 9. Juli 1985 statt.

Das Fundament des Turmes ist in 35 Meter Tiefe mittels 30 Stahlbeton-Pfählen mit einem Durchmesser von 1 Meter. Die oberirdische Teil des Bauwerkes besteht aus einem vollständig aus verzinktem Stahl gefertigten sechseckigen Kern, umgeben von lackiertem Aluminiumblech mit Trapezprofil, die mit je sechs Rollen verspannt sind. Das Design dieses Turmes soll an eine gegen den Himmel gerichtete Speerspitze oder an ein umgekehrtes Schwert erinnern.

== Beschreibung ==
Das Bauwerk hat eine Gesamthöhe von 228 Metern und ist von mehreren Standorten des Großraums Buenos Aires erkennbar. Von der Besucherplattform hat man einen Panoramablick über den gesamten Großraum der Stadt. Zu den Besucherplattformen gelangt man über zwei Hochgeschwindigkeitsaufzüge mit jeweils einer Kapazität von 28 Personen. Die Fahrzeit beträgt weniger als eine Minute. Die Aufzüge waren von November 2003 an gesperrt. Die Instandsetzung erfolgte von Ende 2010 und wurden mit der Wiedereröffnung am 26. November 2011 abgeschlossen. Die Innentreppe hat 1000 Stufen mit 45 Raststationen.<ref>{{Literatur |Autor=Por Eduardo Parise [Diario Clarín] |Titel=La torre que parece una espada |Datum=29. August 2011 |Sprache=es}}</ref>

== Bildergalerie ==
<gallery mode="packed">
 Torre Espacial desde el Puente Alsina.jpg|Turm mit Stadtpark von der Alsina-Brücke über den [[Río Matanza-Riachuelo|Riachuelo]] aus gesehen
 Torre espacial.jpg|Turm im Vergnügungspark Buenos Aires
 Space needle in the parque de la ciudad.jpg|Turm bei Sonnenuntergang
</gallery>

== Weblinks ==
{{Commonscat|Torre Espacial|audio=0|video=0}}
* {{Webarchiv |url=http://www.parquedelaciudad.gov.ar/areas/produccion/pciudad/torre_espacial.php?menu_id=19288 |wayback=20070514110239| text=Artikel zum Stadtpark}}

== Einzelnachweise ==
<references />

[[Kategorie:Bauwerk in Buenos Aires]]
[[Kategorie:Aussichtsturm in Südamerika]]

title: Torre Espacial

Ort: Villa Soldati

Autonome Stadt: Buenos Aires

Staat: Argentinien

Höhenlage: 7 m

Verwendung: Aussichtsturm

Zugänglichkeit: Aussichtsturm öffentlich zugänglich

Bauherr: Waagner-Biro

Baustoffe: Beton, Stahl, Aluminium

Betriebszeit: seit 1985

Letzter Umbau: Ende 2010–November 2011


text:
# معركة الوجاج
معركة الوجاج حدثث بين الامام عبد الله بن فيصل بن تركي والأمير راكان ابن حثلين وسعود بن فيصل بن تركي، بسبب ثأر بينه و بين راكان ابن حثلين لسيما ما حدث في ملح و طبعه و قامو بثوره ناجحه اسقطو فيها حكمه و اختلفت الروايه بين مقتله او هروبه للكويت و انضم سعود بن فيصل بن تركي آل سعود مع العجمان ضد اخيه و كان نصر حليفهم .

## أحداث المعركة
في عام 1287هـ - 1870م وتعرف هذه السنة عند أهل الاحساء بسنة سعود، وذلك ان الأمير سعود بن فيصل خرج من عمان وتجه إلى البحرين ونزل ضيفا على ال خليفة حكام البحرين وطلب منهم النجدة والمساعدة على حرب اخيه الامام عبد الله بن فيصل بن تركي ثم توجه إلى قطر وبرفقته ابن عمه محمد بن عبد الله بن ثنيان فلم ينجده أحد. فارسل بطلب مساعدة قبيلة ال مره واستجابت له قبيلة ال مره ضد أخيه عبد الله بن فيصل آل سعود وخاضوا معه حربا طويلة ومكنوه من الحكم. فاتفق آل مره مع العجمان (الذين كانوا يتظاهرون بالولاء لعبد الله الفيصل) على أن العجمان عند حدوث المعركة واصبحت من صالح آل مره ينقلبون على جيش عبد الله الفيصل، وفعلاً في معركة الوجاج ارسل عبد الله بن فيصل قوات كبيره وكان من ضمنها العجمان وحدثت المعركة بين قوات سعود بن فيصل آل سعود وقبيلة آل مره ضد عبد الله بن فيصل وعندما تلاقى الجمعان واصبحت من صالح سعود الفيصل وآل مره انقلب العجمان على عبد الله الفيصل وهزمت قوات عبد الله في هذه المعركة وبسبب هذه المعركة خسر حكم المنطقة الشرقية

title: معركة الوجاج

wikitext:
'''معركة الوجاج''' حدثث بين الامام [[عبد الله بن فيصل بن تركي (توضيح)|عبد الله بن فيصل بن تركي]] والأمير [[راكان بن حثلين|راكان ابن حثلين]] و[[سعود بن فيصل بن تركي آل سعود|سعود بن فيصل بن تركي]]، بسبب ثأر بينه و بين راكان ابن حثلين لسيما ما حدث في ملح و طبعه و قامو بثوره ناجحه اسقطو فيها حكمه و اختلفت الروايه بين مقتله او هروبه للكويت و انضم [[سعود بن فيصل بن تركي آل سعود]] مع العجمان ضد اخيه و كان نصر حليفهم .<ref>{{استشهاد بكتاب
| عنوان = تاريخ موريتانيا قبل الاحتلال الفرنسي
| مؤلف = السالم ،البروفيسور
| مؤلف1-الأول = حماه الله ولد
| ناشر = Dar Al Kotob Al Ilmiyah دار الكتب العلمية
| لغة = ar
| isbn = 978-2-7451-8701-7
| مسار = https://books.google.com.kw/books?id=k_RHDwAAQBAJ&pg=PA127&dq=%D9%85%D8%B9%D8%B1%D9%83%D8%A9+%D8%A7%D9%84%D9%88%D8%AC%D8%A7%D8%AC&hl=en&sa=X&ved=2ahUKEwjgvoXR8oH9AhWGQvEDHSUOB44QuwV6BAgEEAc
| تاريخ = 2017-01-01
|مسار أرشيف= https://web.archive.org/web/20230309213821/https://books.google.com.kw/books?id=k_RHDwAAQBAJ&pg=PA127&dq=%D9%85%D8%B9%D8%B1%D9%83%D8%A9+%D8%A7%D9%84%D9%88%D8%AC%D8%A7%D8%AC&hl=en&sa=X&ved=2ahUKEwjgvoXR8oH9AhWGQvEDHSUOB44QuwV6BAgEEAc|تاريخ أرشيف=2023-03-09
|حالة المسار=live}}</ref>
{| class="toccolours" border="1" cellpadding="4" style="float: left; margin: 0 1em 1em 0; width: 20em; border-collapse: collapse; font-size: 95%; clear: right;"
|-
!colspan="2" style="text-align: center; background:#B0C4DE"|معركة الوجاج
|-
| colspan="2" |'''التاريخ''': [[1287 هـ|1287هـ]] [[1870]]م
|-
| colspan="2" |'''المكان''': [[شرق مدينة الاحساء]] [[الشرقية (توضيح)|المنطقة الشرقية]]
|-
| colspan="2" |'''النتيجة''': أنتصار قوات [[سعود بن فيصل بن تركي آل سعود]]
|-
!colspan="2" style="text-align: center; background:#B0C4DE"|المتحاربون
|-
|width="40%"| قوات الامام [[عبد الله بن فيصل بن تركي (توضيح)|عبد الله بن فيصل بن تركي]]
|width="40%"|قوات الامام [[سعود بن فيصل بن تركي آل سعود|سعود بن فيصل بن تركي]]
|-
!colspan="2" style="text-align: center; background:#B0C4DE"|القادة
|-
|width="40%"|الأمير [[عبد الله بن فيصل بن تركي آل سعود|عبدالله بن فيصل بن تركي]]
|width="40%"| الأمير [[سعود بن فيصل بن تركي آل سعود|سعود بن فيصل بن تركي]]
[[ فيصل المرضف ]]

[[ راكان بن حثلين ]]
|-
!colspan="2" style="text-align: center; background:#B0C4DE"|القوى
|-
|width="40%"| 10000 مقاتل
|width="40%"| 8000 مقاتل
|-
!colspan="2" style="text-align: center; background:#B0C4DE"|القتلى
|-
|width="50%"|كثيره جداً
|width="50%"| قليله
|}

== أحداث المعركة ==

في عام [[1287 هـ|1287هـ]] - [[1870]]م وتعرف هذه السنة عند أهل [[محافظة الأحساء|الاحساء]] بسنة سعود، وذلك ان الأمير [[سعود بن فيصل بن تركي آل سعود|سعود بن فيصل]] خرج من [[عمان (توضيح)|عمان]] وتجه إلى [[البحرين]] ونزل ضيفا على [[ال خليفة]] حكام [[البحرين]] وطلب منهم النجدة والمساعدة على حرب اخيه الامام [[عبد الله بن فيصل بن تركي (توضيح)|عبد الله بن فيصل بن تركي]] ثم توجه إلى [[قطر]] وبرفقته ابن عمه محمد بن [[عبد الله بن ثنيان بن إبراهيم آل سعود|عبد الله بن ثنيان]] فلم ينجده أحد. فارسل بطلب مساعدة قبيلة ال مره واستجابت له قبيلة ال مره ضد أخيه [[عبد الله بن فيصل بن تركي آل سعود|عبد الله بن فيصل آل سعود]] وخاضوا معه حربا طويلة ومكنوه من الحكم. فاتفق آل مره مع العجمان (الذين كانوا يتظاهرون بالولاء لعبد الله الفيصل) على أن العجمان عند حدوث المعركة واصبحت من صالح آل مره ينقلبون على جيش عبد الله الفيصل، وفعلاً في معركة الوجاج ارسل عبد الله بن فيصل قوات كبيره وكان من ضمنها العجمان وحدثت المعركة بين قوات [[سعود بن فيصل آل سعود (توضيح)|سعود بن فيصل آل سعود]] وقبيلة آل مره ضد [[عبد الله بن فيصل بن تركي آل سعود|عبد الله بن فيصل]] وعندما تلاقى الجمعان واصبحت من صالح سعود الفيصل وآل مره انقلب العجمان على عبد الله الفيصل وهزمت قوات عبد الله في هذه المعركة وبسبب هذه المعركة خسر حكم المنطقة الشرقية

== مراجع ==
{{مراجع}}

== انظر أيضا ==
{{معارك الدولة السعودية الثانية}}
{{شريط بوابات|التاريخ|الحرب|السعودية}}
{{بذرة معركة سعودية}}

[[تصنيف:السعودية في 1870]]
[[تصنيف:تاريخ المنطقة الشرقية العسكري]]
[[تصنيف:تاريخ السعودية العسكري في عقد 1870]]
[[تصنيف:معارك الدولة السعودية الثانية]]


text:
# گلن آبری (نیویورک)
گلن آبری (به انگلیسی: Glen Aubrey) یک منطقهٔ مسکونی در ایالات متحده آمریکا است که در Nanticoke واقع شده‌است. گلن آبری ۲٫۶ کیلومتر مربع مساحت و ۴۸۵ نفر جمعیت دارد و ۳۰۱٫۷۶ متر بالاتر از سطح دریا واقع شده‌است.

wikiname: fawiki

title: گلن آبری (نیویورک)

in_language: fa

wikitext:
{{Infobox settlement
|official_name=گلن آبری، نیویورک
|settlement_type=[[حوزه سرشماری]]
|nickname=
|motto=
<!-- Images -->
|image_skyline=
|imagesize=
|image_caption=
|image_flag=
|image_seal=
<!-- Maps -->
||pushpin_map=New York
|pushpin_label=Glen Aubrey
|pushpin_label_position=<!-- the position of the pushpin label: left, right, top, bottom, none -->
|pushpin_map_caption=Location within the state of New York
|pushpin_mapsize=
|image_map=
|mapsize=
|map_caption=موقعیت گلن آبری، نیویورک در نقشه
|image_map1=
|mapsize1=
|map_caption1=
<!-- Location -->
|subdivision_type=[[فهرست کشورهای مستقل|کشور]]
|subdivision_name=[[ایالات متحده آمریکا]]
|subdivision_type1=[[ایالت آمریکا]]
|subdivision_name1=[[نیویورک (ایالت)|نیویورک]]
|subdivision_type2=[[فهرست شهرستان‌های نیویورک|شهرستان]]
|subdivision_name2=[[شهرستان بروم، نیویورک]]
|subdivision_type3=[[List of towns in New York|Town]]
|subdivision_name3=[[Nanticoke, New York|Nanticoke]]
|government_footnotes=
|government_type=
|leader_title=
|leader_name=
|leader_title1=
|leader_name1=
|established_title=
|established_date=
<!-- Area -->
|unit_pref=Imperial
|area_footnotes=
|area_magnitude=
|area_total_km2=۲٫۶
|area_land_km2=۲٫۶
|area_water_km2=۰
|area_total_sq_mi=
|area_land_sq_mi=
|area_water_sq_mi=
<!-- Population -->
|population_as_of=[[سرشماری ۲۰۱۰ ایالات متحده آمریکا]]
|population_footnotes=
|population_total=۴۸۵
|population_density_km2=۱۸۹٫۹
|population_density_sq_mi=
<!-- General information -->
|timezone=[[منطقه زمانی شرقی]]
|utc_offset=-۵
|timezone_DST=EDT
|utc_offset_DST=-۴
|elevation_footnotes=
|elevation_m=
|elevation_ft=۹۹۰
|coordinates={{coord|42|15|29|N|76|0|35|W|region:US_type:city|display=inline,title}}<!-- Area/postal codes & others -->
|postal_code_type=[[زیپ‌کد]]
|postal_code=۱۳۷۷۷
|area_code=[[Area code 607|607]]
|blank_name=[[استاندارد پردازش اطلاعات فدرال|کد FIPS]]
|blank_info=۳۶–۲۹۰۵۸
|blank1_name=شماره [[سامانه اطلاعات نام‌های جغرافیایی|GNIS]]
|blank1_info=۰۹۵۱۱۶۶
|website=
|footnotes=
}}
'''گلن آبری''' (به [[زبان انگلیسی|انگلیسی]]: Glen Aubrey) یک منطقهٔ مسکونی در [[ایالات متحده آمریکا]] است که در [[Nanticoke]] واقع شده‌است.<ref>{{یادکرد-ویکی |پیوند=https://en.wikipedia.org/w/index.php?title=Glen_Aubrey,_New_York&redirect=no&oldid=820481471 |عنوان=Glen Aubrey, New York|بازیابی  = |زبان=انگلیسی}}</ref> گلن آبری ۲٫۶ [[کیلومتر مربع]] مساحت و ۴۸۵ نفر جمعیت دارد و ۳۰۱٫۷۶ متر بالاتر از سطح دریا واقع شده‌است.

== جستارهای وابسته ==
* [[فهرست شهرهای ایالات متحده آمریکا]]

== منابع ==
{{پانویس}}

== پیوند به بیرون ==
{{ویکی‌انبار-رده|Glen Aubrey, New York}}

{{ایالات متحده آمریکا-خرد}}

{{ترتیب‌پیش‌فرض:گلن آبری}}

{{شهرستان بروم، نیویورک}}
[[رده:بازبینی گمر شهرهای ایالات متحده آمریکا]]
[[رده:آبادی‌های ایالت نیویورک]]
[[رده:هملت‌ها در شهرستان بروم، نیویورک]]

title: گلن آبری، نیویورک

ایالت آمریکا: نیویورک

شهرستان: شهرستان بروم، نیویورک

Town: Nanticoke

title: مساحت

• کل: ۱٫۰ مایل مربع (۲٫۶ کیلومتر مربع)

• خشکی: ۱٫۰ مایل مربع (۲٫۶ کیلومتر مربع)

• آب: ۰ مایل مربع (۰ کیلومتر مربع)

ارتفاع: ۹۹۰ فوت (۳۰۰ متر)

title: جمعیت (سرشماری ۲۰۱۰ ایالات متحده آمریکا)

• کل: ۴۸۵

• تراکم: ۴۹۲/مایل مربع (۱۸۹٫۹/کیلومتر مربع)

منطقهٔ زمانی: یوتی‌سی -۵ (منطقه زمانی شرقی)

• تابستانی (DST): یوتی‌سی -۴ (EDT)

زیپکد: ۱۳۷۷۷

کد FIPS: ۳۶–۲۹۰۵۸

شماره GNIS: ۰۹۵۱۱۶۶


text:
# Levenehäst
Levenehäst, numera utdöd typ av kallblodshäst, vilken omkring 1850 framavlades i Levene i Västergötland. Aveln ägde rum genom korsning av clydesdalehingstar och ston av lantras från Västergötland.

## Historia
Levenehästen uppkom på gården Stora Levene på Varaslätten i Vara kommun. År 1856 köptes hingsten Sultan till gården. Hingsten användes ofta i aveln. Den var korsning mellan clydesdalehingsten Free Trade och ett lantsto med inslag av norskt blod. Fölet (sonen) Levene-Milton (1861–79) blev signifikant för fortsatt utveckling.
I aveln utnyttjades clydesdalehingstar, såväl importerade som svenskfödda. Hästrasen fick erkännande samt blev premieringsbar 1882. I och med att ardennerhästen i början av 1900-talet blev dominerande som kallblodsras i området försvann intresset för levenehästen.
Den sista hingsten av levenehäst premierades 1942. År 1972 avled den sista renrasiga Levenehästen.

## Egenskaper
Levenehästen var för det mesta brun och hade ofta bläs eller andra ansiktstecken och stora vita tecken på benen. Levenehästen var inte speciellt stor och hade bara en mankhöjd på omkring 150 centimeter. Egenskaper var bland annat styrka, smidighet, livlighet och samarbetsvilja. Det var en medeltung kallblodshäst med seghet och härdighet, vilket kännetecknade många av den tidens typiska lantraser.
Hästen användes i jordbruksarbete samt i städerna, där den till exempel användes till bryggarvagnar och spårvagnar. Den användes också som brandkårshäst. Levenehästen var snabb som travhäst.

wikiname: svwiki

title: Levenehäst

in_language: sv

wikitext:
'''Levenehäst''', numera utdöd typ av [[kallblodshäst]], vilken omkring [[1850]] framavlades i [[Levene]] i [[Västergötland]]. Aveln ägde rum genom [[korsning (biologi)|korsning]] av [[Clydesdale (hästras)|clydesdale]]hingstar och [[sto]]n av [[lantras]] från [[Västergötland]].

== Historia ==
Levenehästen uppkom på gården [[Stora Levene]] på [[Varaslätten]] i [[Vara kommun]]. År [[1856]] köptes [[hingst]]en ''Sultan'' till gården. [[Hingst]]en användes ofta i aveln. Den var korsning mellan [[Clydesdale (hästras)|clydesdale]]hingsten ''Free Trade'' och ett lantsto med inslag av norskt blod. [[Föl]]et (sonen) ''Levene-Milton'' (1861–79) blev signifikant för fortsatt utveckling.

I aveln utnyttjades [[Clydesdale (hästras)|clydesdale]]hingstar, såväl importerade som svenskfödda. [[Hästras]]en fick erkännande samt blev premieringsbar [[1882]]. I och med att [[ardenner]]hästen i början av 1900-talet blev dominerande som [[kallblodshäst|kallblodsras]] i området försvann intresset för levenehästen.

Den sista [[hingst]]en av levenehäst premierades [[1942]]. År [[1972]] avled den sista renrasiga Levenehästen.

== Egenskaper ==
Levenehästen var för det mesta [[brun (hästfärg)|brun]] och hade ofta [[bläs]] eller andra ansiktstecken och stora vita tecken på benen. Levenehästen var inte speciellt stor och hade bara en [[mankhöjd]] på omkring 150 centimeter. Egenskaper var bland annat styrka, smidighet, livlighet och samarbetsvilja. Det var en medeltung [[kallblodshäst]] med seghet och härdighet, vilket kännetecknade många av den tidens typiska [[lantras]]er.

Hästen användes i jordbruksarbete samt i städerna, där den till exempel användes till [[bryggeri|bryggarvagn]]ar och [[spårvagn]]ar. Den användes också som [[brandkår]]shäst. Levenehästen var snabb som [[travhäst]].

== Källor ==
*[http://www.ne.se/jsp/search/search.jsp?t_word=leveneh%E4st Levenehästen på NE.se]

[[Kategori:Utdöda hästtyper]]
[[Kategori:Hästraser från Sverige]]


text:
# Sigma point suscrit
Cette page contient des caractères spéciaux ou non latins. S’ils s’affichent mal (▯, ?, etc.), consultez la page d’aide Unicode.
Sigma point suscrit (capitale: Σ̇, minuscule: σ̇) est une lettre additionnelle grecque, utilisée dans l’alphabet grec albanais des Arvanites au XIXe siècle et dans l’écriture du turc karamanli. Il s’agit de la lettre Σ diacritée d’un point suscrit.

## Représentations informatiques
Le sigma point suscrit peut être représente avec les caractères Unicode suivants (grec et copte, diacritiques):
| formes    | représentations | chaînes de caractères | points de code | descriptions                                             |
| --------- | --------------- | --------------------- | -------------- | -------------------------------------------------------- |
| capitale  | Σ̇               | Σ◌̇                    | U+03A3 U+0307  | lettre majuscule grecque sigma diacritique point suscrit |
| minuscule | σ̇               | σ◌̇                    | U+03C3 U+0307  | lettre minuscule grecque sigma diacritique point suscrit |

wikiname: frwiki

title: Sigma point suscrit

in_language: fr

wikitext:
{{Unicode}}
{{Ébauche|écriture}}
{{Infobox Graphème
| nom=Sigma point suscrit
| image=
| capitale=Σ̇
| bas-de-casse=σ̇
| alphabet=[[albanais]] ([[tosque]]), [[turc karamanli]]
| ordre=
| phonèmes=
}}
'''Sigma point suscrit''' (capitale: '''Σ̇''', minuscule: '''σ̇''') est une [[lettre (alphabet)|lettre]] additionnelle [[alphabet grec|grecque]], utilisée dans l’[[alphabet grec albanais]] des Arvanites au {{s|XIX}} et dans l’écriture du [[turc karamanli]]. Il s’agit de la lettre [[Sigma|Σ]] [[Diacritique|diacritée]] d’un [[point suscrit]].

== Utilisation ==
{{à compléter}}

== Représentations informatiques ==
Le sigma point suscrit peut être représente avec les caractères [[Unicode]] suivants ([[Table des caractères Unicode/U0370|grec et copte]], [[Table des caractères Unicode/U0300|diacritiques]]):
{|class="wikitable" style="text-align: center"
! formes !! représentations !! chaînes
de caractères !! points de code !! descriptions
|-
| capitale || '''{{UniDécomp|03A3|0307}}''' || {{UniCar|03A3|lettre majuscule grecque sigma}}{{UniCarComb|0307|diacritique point suscrit}} || U+03A3
U+0307 || lettre majuscule grecque sigma
diacritique point suscrit
|-
| minuscule || '''{{UniDécomp|03C3|0307}}''' || {{UniCar|03C3|lettre minuscule grecque sigma}}{{UniCarComb|0307|diacritique point suscrit}} || U+03C3
U+0307 || lettre minuscule grecque sigma
diacritique point suscrit
|-
|}

== Voir aussi ==
* [[Alphabet grec]]
* [[Sigma]]
* [[Point suscrit]]

== Notes et références ==
{{Références}}

== Bibliographie ==

* {{ouvrage|lang=de
|prénom=Carl
|nom=Faulmann
|titre=Das Buch der Schrift, Enthaltend die Schriftzeichen und Alphabete aller Zeiten und aller Völker des Erdkreises
|éditeur=Verlag der kaiserlich königlichen Staatsdruckerei
|lieu=Vienne
|année=1880
|lire en ligne=https://archive.org/stream/dasbuchderschri00faulgoog#page/n5/mode/2up
|passage=181-182
|libellé=Faulmann 1880
}}
{{Palette|Point suscrit|Alphabet grec}}
{{Portail|écriture}}
{{DEFAULTSORT:Sigma point suscrit}}
[[Catégorie:Lettre grecque diacritée]]

title: Graphies

Capitale: Σ̇

Bas de casse: σ̇

title: Utilisation

Alphabets: albanais (tosque), turc karamanli

Utilisation: modifier


text:
# 卡爾頓大學
卡爾頓大學（英語：），又譯卡爾登大學，是一所位於加拿大安大略省渥太華的綜合性大學。學校於1942年創立，當時名為卡爾頓學院。大學名稱源自安大略省卡爾頓郡，該郡已改制為渥太華市。卡爾頓郡則命名自第一代多爾切斯特男爵蓋伊·卡爾頓，他曾在1786年至1796年擔任加拿大總督。
學校早期沒有固定的校區，多半租借課室來上課，1946年，卡爾頓學院遷往格利伯原本渥太華女子學院的校址，並於1952－1953年取得現址使用權。卡爾頓大學在1946年正式頒發第一個學位，為新聞與公共行政學。
現今，卡爾頓大學是一所綜合性大學，提供超過65個科系，包括新聞系、電影學系、大眾傳播學系、電腦工程學系、生化系、語言學系、商學院、建築系等。目前任職的教授與講師約有2,000人，學生人數約23,000人，其中有來自147個國家的國際學生，以及交換教授。卡爾頓大學提供普通學士學位、榮譽學士學位、碩士學位和博士學位。每年卡爾頓大學在加拿大Macleans雜誌的综合性大学排名裡保持在前八名以內，近年来常跻身前五名。

## 歷史
卡爾頓學院在二次世界大戰期間的1942年由渥太華促進學習協會建立。在初期，卡爾頓學院只提供九種公共行政學的課程以及基礎大學課程。1945年戰爭結束後，許多軍人返回家鄉重拾書本，卡爾頓學院也因應讓更多退役軍人能夠學習而增設新的課程與科系。文學院與理學院在這期間創立，新增科系包含新聞學和一年期工程學。
早期的課堂於多間租來的地方開辦。1946年，卡爾頓學院遷到格利伯區的前渥太華女子學院舊址，同時在這一年卡爾頓學院首次授予了學位——新聞與公共行政學。
在早期，學院面臨經濟壓力。由於沒有足夠的經費，大多都靠社區樂捐或補助來紓困財務危機。當時因為第二次世界大戰剛結束，所以學費並不貴，而且卡爾頓學院也提供補助款給繼續升學的退役軍人。當時，大部分教授的正職都是公務員，教學只是兼職工作，只有少部分的人願意全心投入教職。大部分的正職教授都是剛出社會的年輕學者或者簽了終身聘用合約的資深教授。
1952年，安大略省議會通過了《卡爾頓學院法令》。卡爾頓學院成了安大略省第一家非宗教派系學院。在同年，卡爾頓學院也取得了麗都運河與麗都河交會處的62公頃土地。這塊土地也是現在校區的所在地。部分土地是由渥太華商人Harry Stevenson Southam捐獻。新校區在1953年開始動工興建校舍。
卡爾頓學院在1957年正式由政府授予大學認證。1957年《卡爾頓學院法令》修訂，正式將卡爾頓學院升格為卡爾頓大學。
卡爾頓大學的麗都新校區在經歷了六年的建造，終於在1959年完工。其中有三棟在1959年建造的建築物：MacOdrum圖書館、Norman Paterson禮堂和Henry Marshall Tory館，至今依然保存著。其後，卡爾頓大學陸陸續續建造更多新的教學大樓，以符合高等教育的需要。
1967年，天主教St. Patrick學院與卡爾頓大學合併。

## 學院

### 文學暨社會科學院
於1945年創立，當初學院名稱為The Faculty of Arts and Science。但隨著文學和社會科學的崛起，在1997年，正式改名為The Faculty of Arts and Social Science。
現今，文學暨社會科學學院提供30種領域供學士生、碩士生與博士生學習。院長為Dr. John Osborne。2010年本科生人數為6,110，研究生人數為778。本學院有318位教職人員與68位的行政人員。
目前的院长是Dr. L Pauline Rankin
- ArtsOne
- 卡爾頓大學藝術畫廊]
- 教育措施中心（包括富集支援計劃）
- 人文學院（包括本科人文，希臘和羅馬研究所，宗教）
- 英語與文學系
- 法文系
- 地理系與環境研究
- 歷史系
- 哲學系
- 心理學系
- 社會學和人類學系
- 研究所的比較研究文學，藝術和文化
- 非洲研究學院
- 認知科學研究所
- 跨學科研究學院（包括兒童研究，指導跨學科研究，人權）
- Pauline Jewett學院婦女與性別研究
- 藝術和文化(包括藝術史，電影系，音樂系)
- 加拿大研究學院
- 語言學院(包含應用外語,ESL,語言學)

### 工程與設計學院
工程暨設計學院於1945年創立，但當時並列在文學暨科學學院裡面。在1963年正式從文學暨科學學院裡面跳出來，工程學院正式創立。在1968年，加入了建築之後，1973年又增加了工業設計系。更在1988年成立了加拿大大學第一个航天航空工程系。之後又陸陸續續推出許多新穎的科系，如環境工程、資訊科技等。目前的院長是Dr. Larry Kostiuk。
- 土木及環境工程系（页面存档备份，存于）
- 電子系（页面存档备份，存于）
- 機械與航天航空工程系（页面存档备份，存于）
- 系統和電腦工程系 （页面存档备份，存于）
- 建築學院和城市化工程學院[]
- 工業設計（页面存档备份，存于）
- 資訊科技學系（页面存档备份，存于）

### 研究生學院
研究生學院每年提供超過100種領域科系給3,000位研究生就讀。研究生在卡爾頓校園裡扮演著重要的角色——每年推陳出新的研究論文與新發現。也因為如此，研究生院每年在全國裡與國際間尋找最優秀的研究學生。
每年優質的研究生留住頂尖的教授學者，更新穎更多新的教職人員來卡爾頓任教。教授與學生們透過課堂上的學習與交流激盪出更多新的想法與觀點，讓雙方在各自的研究上有新的發現。
研究生在學校除了扮演學生的角色外，他們更藉由輔導課程來貢獻專業知識給本科生。透過輔導課程，研究生能夠提升自我表達和教學經驗。
卡爾頓大學與政府機關、文化團體、工業、研究等非政府組織有密切的合作，能提供給研究生更多的學習與就業機會。
目前的院長為Dr. John Shepherd。
- 碩士課程 （页面存档备份，存于）
- 博士課程 （页面存档备份，存于）
- 證書與證照 （页面存档备份，存于）

### 公共事務學院
公共事務學院於1997年創立，主要將涉及組織、政策和與公民社會互動的（包含政府、非營利組織與商業）相關科系匯聚在一起。
如此特別的管理架構孕育了跨領域研究與互通合作學習。這裡面包含原先創立的科系（經濟、法律、政治），跨科系（國際關係、新聞傳播學系、公共政策與管理學系），跨科系學院（犯罪學系、政治經濟學系等）。上述的科系致力於私人市場、公共關係、志願部門等相關研究。
1997年除了創立公共事務學院外，也設立傳播學博士學位。1999年阿瑟克羅傑公共事務學院正式成立。目前的院長是Dr. Brenda O’Neill。
- 阿瑟克羅傑公共事務學院
- 新聞暨傳播學院
- 諾曼派特森國際事務學院（页面存档备份，存于）
- 經濟系（页面存档备份，存于）
- 法律系（页面存档备份，存于）
- 政治學系（页面存档备份，存于）
- 犯罪學研究所和刑事司法（页面存档备份，存于）
- 歐洲，俄羅斯和歐亞學（页面存档备份，存于）
- 政治經濟研究所（页面存档备份，存于）
- 公共政策與管理學院（页面存档备份，存于）
- 社會工作學院（页面存档备份，存于）

### 理學院
在1945年，理學院與文學院並在一起，為Faculty of Arts and Science。但十八年之後，理學院在1963年成為獨立學院。
目前院長為Dr. John Armitage。學生人數為2,253人（本科生人數為1,863,研究生為417）。目前有132位教職員與61名行政人員。
- 生物系（页面存档备份，存于）
- 化學系（页面存档备份，存于）
- 地球科學系（页面存档备份，存于）
- 物理系（页面存档备份，存于）
- 生物化學研究所（页面存档备份，存于）
- 環境科學研究所
- 綜合科學研究所（页面存档备份，存于）
- 電腦科學系（页面存档备份，存于）
- 數學與統計學院（页面存档备份，存于）
- 科技，社會，環境研究

### 斯普羅特商學院
卡爾頓大學的斯普羅特商學院是第一個在加拿大提供國際商務學士（BIB）的學院。
在國際商務科系（BIB）的學生規定要有第二語言的基礎，並在大三，大四赴他國交換（如：中國、日本、法國、德國、西班牙等國家）學習以增進語文能力和國際商業知識。
商學士（榮譽）學生可以選擇主修：
- 會計
- 金融
- 國際商業
- 人力管理
- 行銷
- 信息系統
- 運營管理

國際商務學士BIB（榮譽）學生可以選擇主修：
- 國際行銷與貿易
- 戰略管理與國際人力資源
- 國際投資,財務金融和銀行

## 書籍出版
卡爾頓大學出版社於1982年成立，致力於加拿大歷史，社會與公共機關團體。現今，卡爾頓大學出版社由McGill-Queen's University Press經營。所有由卡爾頓大學出版的書籍，可透過McGill-Queen's University Press購買。

## 校園資源
卡爾頓大學圖書館－MacOdrum Library，命名自榮譽校長Murdoch Maxwell MacOdrum。館內有近三百萬本的藏書與文物。其他圖書館包含：政府文件收藏館、地理資訊系統（GIS）收藏館以及特別收藏與檔案館。
校園內有兩處資源中心：視聽資源中心以及歐洲與俄國研究資源中心。

## 榮譽
- 卡爾頓大學是加拿大第一間創立新聞學系和公共管理學系的學校。
- 2013年加拿大Macleans雜誌，卡爾頓大學在綜合大學項目排名第6名。[7]
- 2010年英國泰晤士報大學排名，卡爾頓大學全球排名第201，加拿大大學第10名。
- 2008年THES QS World University Rankings世界500大大學裡，卡爾頓大學排名第346名。
- 2007年由上海交通大學出版的Academic Ranking of World Universities裡，評選為世界500大大學之一。卡爾頓坐落於305-401名之間。
- 2007年 Foreign Affairs 外交出版刊物，卡爾頓大學的Norman Paterson 國際事務學院排名全北美第二。
- 根據Kalaitzidakis et al的報告中，加拿大共有15間大學入圍世界200大經濟系所，而卡爾頓是其中一間。
- 在Princeton Review由Dr. Jack Gourman編撰的Gourman Report (1998)第10版裡，卡爾頓大學在加拿大60所大學裡排名第7。
- 卡爾頓大學的物理學系在由Thompson Scientific 出版的Science Watch newsletter2000-2004年裡面排名加拿大第一。
- 政治學系在Research Infosource Inc.的加拿大綜合大學裡排名第一。
- 大學的男子籃球隊兩次榮獲加拿大CIS盃五連霸（2003-2007和2011-2015），是該賽事史上奪冠次數最多的球隊。

## 學生生活

### 兄弟會與姐妹會
卡爾頓大學擁有許多當地與國際性的兄弟會和姐妹會,但是這些組織都沒有被卡爾頓大學正式承認. 雖然如此,Carleton University Greek Council(裡面的成員基本上都是兄弟會與姐妹會)是被大學學生會正式承認的組織.這些兄弟會和姐妹會在校園與地方社區內非常活躍,成員們時常舉辦或參與募款活動,校園環境整理,等. 兄弟會與姐妹會的成員往往也在其他的學生組織,如RRRA,CUSA,CUSA,擔任重要的職務,管理諸多校園議會等活動.
兄弟會
1. Acacia Fraternity
2. Alpha Epsilon Pi
3. Beta Theta Pi
4. Kappa Sigma
5. Sigma Pi
6. Tau Kappa Epsilon
7. Omega Psi Phi

姐妹會
1. Alpha Omicron Pi
2. Delta Psi Delta
3. Phi Sigma Sigma
4. Tau Sigma Phi（页面存档备份，存于）

### 體育運動
- 卡爾頓大學休閒運動中心(PRC)提供許多室內與室外的休閒運動設施，如健身房、游泳池、籃球場、網球場、冰球場等，供運動員以及一般學生民眾使用。休閒運動中心更提供運動課程以及醫療諮詢等專業服務。
- 卡爾頓大學的校際運動球隊名稱為Carleton Ravens，名稱源自學校的吉祥物烏鴉。
- 渥太華足球隊Ottawa Furry的主場Keith Harris Stadium就位於卡爾頓大學的校園內。

## 知名校友
- 約翰·曼利（英语：），前任加拿大副總理及加拿大財政部長（2002-2003）
- 彼得·麥凱，前任加拿大國防部長（2007-2013）
- 格雷格·弗格斯，現任加拿大眾議院議長（2023-）
- 司马慧，现任安大略省官方反对党领袖 (2023-)
- 吉姆·沃森，第56任渥太華市長
- 羅柏特·福特，第64任多伦多市长
- 毛孟静，香港立法会前议员
- 彼得·格林贝格，2007年诺贝尔物理奖获得者
- 蒲立本，已故的加拿大汉学家，生前是不列颠哥伦比亚大学亚洲研究系教授
- 陈启泰，香港演员
- 童道驰，前三亚市委书记

## 外部連結
- 卡爾頓大學（页面存档备份，存于）

wikiname: zhwiki

title: 卡爾頓大學

in_language: zh

wikitext:
{{multiple issues|
{{copy edit|time=2019-08-08T14:54:09+00:00}}
{{external links|time=2019-08-08T14:54:09+00:00}}
{{expand language|1=en|page=Carleton University|time=2019-08-08T14:54:09+00:00}}
}}
{{dablink|本条目记述的是一所位于加拿大安大略省渥太华市的公立大学。如想了解位于美国明尼苏达州北田市的私立文理学院，请见[[卡尔顿学院]]。}}

{{Infobox university
| name = 卡尔顿大学
| native_name = Carleton University
| image_size = 250px
| motto = "Ours the Task Eternal"
| image = ParkingGarage Carleton 2019.jpg
| logo = Carleton University CoA.png
| established = 1942
| type = 公立大学
| chancellor = Yaprak Baltacioğlu
| president = Benoit-Antoine Bacon
| city = [[渥太华]]
| state = [[安大略省]]
| country = {{CAN}}
| students = 26,771
| undergrad = 23,214<ref name="about">{{cite web |url=http://www2.carleton.ca/about/quick-facts/#students-november-1-2008 |title=Quick Facts {{!}} About Carleton |accessdate=1 September 1, 2009 |deadurl=yes |archiveurl=https://web.archive.org/web/20090809142640/http://www2.carleton.ca/about/quick-facts/#students-november-1-2008 |archivedate=2009年8月9日 }}</ref>
| postgrad = 3,557<ref name="about" />
| staff = 4,260
| area = 0.62 km2
| colours = Black and red<ref>{{cite web|url=http://newsroom.carleton.ca/wp-content/files/cu-visual-identity-toolkit.pdf|title=Carleton University Visual Identity Toolkit|publisher=Carleton University|accessdate=12 February 2012|archive-date=2016-03-04|archive-url=https://web.archive.org/web/20160304120043/http://newsroom.carleton.ca/wp-content/files/cu-visual-identity-toolkit.pdf|dead-url=no}}</ref>
 {{color box|#000000}} {{color box|#CE1126}}
| free_label = 體育校隊
| free = Carleton Ravens
| nickname = Ravens
| mascot = Rodney the Raven
| affiliation = non-denominational
| affiliations = [[Association of Southeast Asian Institutions of Higher Learning|ASAIHL]], [[The Association of Professional Schools of International Affairs|APSIA]], [[Association of Universities and Colleges of Canada|AUCC]], [[Canadian Association of Research Libraries|CARL]], [[International Association of Universities|IAU]], [[Council of Ontario Universities|COU]], [[Association of Commonwealth Universities|ACU]], [[Canadian Interuniversity Sport|CIS]], [[Ontario University Athletics|OUA]], [[Fields Institute]], Ontario Network of [[Women in engineering]], [[Canadian Bureau for International Education|CBIE]]
| endowment = C$230 million<ref>Tam, Pauline (January 8, 2008). [http://www.canada.com/ottawacitizen/news/story.html?id=5ce24a1d-33cc-4ce0-8a4d-3e4b34f2a3e9&k=67803&p=2 Carleton taps woman to lead university] {{Wayback|url=http://www.canada.com/ottawacitizen/news/story.html?id=5ce24a1d-33cc-4ce0-8a4d-3e4b34f2a3e9&k=67803&p=2 |date=20121103181921 }}. The Ottawa Citizen.</ref>
| website = [http://www.carleton.ca/ www.carleton.ca]|
}}

'''卡爾頓大學'''（{{langx|en|Carleton University}}），又譯'''卡爾登大學'''，是一所位於[[加拿大]][[安大略省]][[渥太華]]的綜合性[[大學]]。學校於1942年創立，當時名為'''卡爾頓學院'''。大學名稱源自安大略省卡爾頓郡，該郡已改制為渥太華市。卡爾頓郡則命名自[[第一代多爾切斯特男爵蓋伊·卡爾頓]]，他曾在1786年至1796年擔任[[加拿大總督]]。

學校早期沒有固定的校區，多半租借課室來上課，1946年，卡爾頓學院遷往{{link-en|格利伯 (加拿大)|The Glebe|格利伯}}原本{{link-en|渥太華女子學院|Ottawa Ladies' College}}的校址，並於1952－1953年取得現址使用權。卡爾頓大學在1946年正式頒發第一個學位，為[[新聞學|新聞]]與[[公共行政學]]。

現今，卡爾頓大學是一所綜合性大學，提供超過65個科系，包括新聞系、電影學系、大眾傳播學系、電腦工程學系、生化系、語言學系、商學院、建築系等。目前任職的教授與講師約有2,000人，學生人數約23,000人，其中有來自147個國家的國際學生，以及交換教授。卡爾頓大學提供普通[[學士學位]]、[[榮譽學士學位]]、[[碩士學位]]和[[博士學位]]。每年卡爾頓大學在加拿大Macleans雜誌的[[综合性大学]]排名裡保持在前八名以內，近年来常跻身前五名。

==歷史==
[[File:Carleton pres Tory.jpg|right|thumb|150px|卡爾頓第一任校長Henry Marshall Tory]]
卡爾頓學院在[[二次世界大戰]]期間的1942年由渥太華促進學習協會建立。在初期，卡爾頓學院只提供九種公共行政學的課程以及基礎大學課程。1945年戰爭結束後，許多軍人返回家鄉重拾書本，卡爾頓學院也因應讓更多退役軍人能夠學習而增設新的課程與科系。文學院與理學院在這期間創立，新增科系包含新聞學和一年期工程學。

早期的課堂於多間租來的地方開辦。1946年，卡爾頓學院遷到格利伯區的前渥太華女子學院舊址，同時在這一年卡爾頓學院首次授予了學位——新聞與公共行政學。

在早期，學院面臨經濟壓力。由於沒有足夠的經費，大多都靠社區樂捐或補助來紓困財務危機。當時因為第二次世界大戰剛結束，所以學費並不貴，而且卡爾頓學院也提供補助款給繼續升學的退役軍人。當時，大部分教授的正職都是公務員，教學只是兼職工作，只有少部分的人願意全心投入教職。大部分的正職教授都是剛出社會的年輕學者或者簽了終身聘用合約的資深教授。

[[Image:Carleton University River.jpg|thumb|200px|校園]]
1952年，安大略省議會通過了《卡爾頓學院法令》。卡爾頓學院成了安大略省第一家非宗教派系學院。在同年，卡爾頓學院也取得了[[麗都運河]]與{{link-en|麗都河|Rideau River}}交會處的62公頃土地。這塊土地也是現在校區的所在地。部分土地是由渥太華商人Harry Stevenson Southam捐獻。新校區在1953年開始動工興建校舍。

卡爾頓學院在1957年正式由政府授予大學認證。1957年《卡爾頓學院法令》修訂，正式將卡爾頓學院升格為卡爾頓大學。

卡爾頓大學的麗都新校區在經歷了六年的建造，終於在1959年完工。其中有三棟在1959年建造的建築物：MacOdrum圖書館、Norman Paterson禮堂和Henry Marshall Tory館，至今依然保存著。其後，卡爾頓大學陸陸續續建造更多新的教學大樓，以符合高等教育的需要。

1967年，天主教St. Patrick學院與卡爾頓大學合併。

==學院==
===文學暨社會科學院===
於1945年創立，當初學院名稱為The Faculty of Arts and Science。但隨著文學和社會科學的崛起，在1997年，正式改名為The Faculty of Arts and Social Science。

現今，文學暨社會科學學院提供30種領域供學士生、碩士生與博士生學習。院長為Dr. John Osborne。2010年本科生人數為6,110，研究生人數為778。本學院有318位教職人員與68位的行政人員。
目前的院长是Dr. L Pauline Rankin<ref>{{cite web |title=L. Pauline Rankin |url=https://carleton.ca/fass/profile/l-pauline-rankin/ |website=Faculty of Arts and Social Sciences |publisher=Carleton University |accessdate=2021-07-28 |archive-date=2021-07-28 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210728141452/https://carleton.ca/fass/profile/l-pauline-rankin/ |dead-url=no }}</ref>
*ArtsOne
*卡爾頓大學藝術畫廊]
*教育措施中心（包括富集支援計劃）
*人文學院（包括本科人文，希臘和羅馬研究所，宗教）
*英語與文學系
*法文系
*地理系與環境研究
*歷史系
*哲學系
*心理學系
*社會學和人類學系
*研究所的比較研究文學，藝術和文化
*非洲研究學院
*認知科學研究所
*跨學科研究學院（包括兒童研究，指導跨學科研究，人權）
*Pauline Jewett學院婦女與性別研究
*藝術和文化(包括藝術史，電影系，音樂系)
*加拿大研究學院
*語言學院(包含應用外語,ESL,語言學)

===工程與設計學院===
工程暨設計學院於1945年創立，但當時並列在文學暨科學學院裡面。在1963年正式從文學暨科學學院裡面跳出來，工程學院正式創立。在1968年，加入了建築之後，1973年又增加了工業設計系。更在1988年成立了加拿大大學第一个[[航天航空工程]]系。之後又陸陸續續推出許多新穎的科系，如環境工程、資訊科技等。目前的院長是Dr. Larry Kostiuk<ref>{{cite web |title=Leadership |url=https://carleton.ca/engineering-design/about/leadership/ |website=Faculty of Engineering and Design |publisher=Carleton University |accessdate=2021-07-28 |archive-date=2021-07-28 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210728120137/https://carleton.ca/engineering-design/about/leadership/ |dead-url=no }}</ref>。
*[http://www.carleton.ca/cee/ 土木及環境工程系]{{Wayback|url=http://www2.carleton.ca/cee/ |date=20130330025238 }}
*[http://www.doe.carleton.ca/ 電子系]{{Wayback|url=http://www.doe.carleton.ca/ |date=20100712132401 }}
*[http://www.carleton.ca/mae/ 機械與航天航空工程系]{{Wayback|url=http://www2.carleton.ca/mae/ |date=20130315225003 }}
*[http://www.carleton.ca/sce/ 系統和電腦工程系] {{Wayback|url=http://www.carleton.ca/sce/ |date=20220624181124 }}
*[http://www.carleton.ca/architecture/Azrieli/ 建築學院和城市化工程學院]{{Dead link}}
*[http://www.id.carleton.ca/ 工業設計]{{Wayback|url=http://www.id.carleton.ca/ |date=20100712103248 }}
*[http://www.csit.carleton.ca/ 資訊科技學系]{{Wayback|url=http://www.csit.carleton.ca/ |date=20100702152634 }}

===研究生學院===
研究生學院每年提供超過100種領域科系給3,000位研究生就讀。研究生在卡爾頓校園裡扮演著重要的角色——每年推陳出新的研究論文與新發現。也因為如此，研究生院每年在全國裡與國際間尋找最優秀的研究學生。

每年優質的研究生留住頂尖的教授學者，更新穎更多新的教職人員來卡爾頓任教。教授與學生們透過課堂上的學習與交流激盪出更多新的想法與觀點，讓雙方在各自的研究上有新的發現。

研究生在學校除了扮演學生的角色外，他們更藉由輔導課程來貢獻專業知識給本科生。透過輔導課程，研究生能夠提升自我表達和教學經驗。

卡爾頓大學與政府機關、文化團體、工業、研究等非政府組織有密切的合作，能提供給研究生更多的學習與就業機會。

目前的院長為Dr. John Shepherd。
*[https://graduate.carleton.ca/programs/masters-programs/ 碩士課程] {{Wayback|url=https://graduate.carleton.ca/programs/masters-programs/ |date=20220811184946 }}
*[https://graduate.carleton.ca/programs/doctoral-programs/ 博士課程] {{Wayback|url=https://graduate.carleton.ca/programs/doctoral-programs/ |date=20220729043222 }}
*[https://graduate.carleton.ca/programs/graduate-diplomas-2/ 證書與證照] {{Wayback|url=https://graduate.carleton.ca/programs/graduate-diplomas-2/ |date=20220812184445 }}

===公共事務學院===
公共事務學院於1997年創立，主要將涉及組織、政策和與公民社會互動的（包含政府、非營利組織與商業）相關科系匯聚在一起。

如此特別的管理架構孕育了跨領域研究與互通合作學習。這裡面包含原先創立的科系（經濟、法律、政治），跨科系（[[國際關係]]、新聞傳播學系、公共政策與管理學系），跨科系學院（犯罪學系、[[政治經濟學]]系等）。上述的科系致力於私人市場、[[公共關係]]、志願部門等相關研究。

1997年除了創立公共事務學院外，也設立傳播學博士學位。1999年阿瑟克羅傑公共事務學院正式成立。目前的院長是Dr. Brenda O’Neill<ref>{{cite web |title=Brenda O'Neill |url=https://carleton.ca/fpa/profile/brenda-oneill/ |website=Faculty of Public Affairs |publisher=Carleton University |accessdate=2021-07-28 |archive-date=2021-07-28 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210728154247/https://carleton.ca/fpa/profile/brenda-oneill/ |dead-url=no }}</ref>。
*[https://web.archive.org/web/20120727113434/http://en.wikipedia.org/wiki/Arthur_Kroeger_College_of_Public_Affairs 阿瑟克羅傑公共事務學院]
*[https://web.archive.org/web/20110102164848/http://en.wikipedia.org/wiki/Carleton_School_of_Journalism 新聞暨傳播學院]
*[http://www2.carleton.ca/npsia/ 諾曼派特森國際事務學院]{{Wayback|url=http://www2.carleton.ca/npsia/ |date=20100129014918 }}
*[http://www2.carleton.ca/economics/ 經濟系]{{Wayback|url=http://www2.carleton.ca/economics/ |date=20090916035408 }}
*[http://www2.carleton.ca/law/ 法律系]{{Wayback|url=http://www2.carleton.ca/law/ |date=20091004221909 }}
*[http://www2.carleton.ca/polisci/ 政治學系]{{Wayback|url=http://www2.carleton.ca/polisci/ |date=20090910092341 }}
*[http://www2.carleton.ca/criminology/ 犯罪學研究所和刑事司法]{{Wayback|url=http://www2.carleton.ca/criminology/ |date=20100120055804 }}
*[http://www2.carleton.ca/eurus/ 歐洲，俄羅斯和歐亞學]{{Wayback|url=http://www2.carleton.ca/eurus/ |date=20111118014140 }}
*[http://www2.carleton.ca/politicaleconomy/ 政治經濟研究所]{{Wayback|url=http://www2.carleton.ca/politicaleconomy/ |date=20130830015256 }}
*[http://www2.carleton.ca/sppa/ 公共政策與管理學院]{{Wayback|url=http://www2.carleton.ca/sppa/ |date=20090908233900 }}
*[http://www2.carleton.ca/socialwork/ 社會工作學院]{{Wayback|url=http://www2.carleton.ca/socialwork/ |date=20130606101901 }}

===理學院===
在1945年，理學院與文學院並在一起，為Faculty of Arts and Science。但十八年之後，理學院在1963年成為獨立學院。

目前院長為Dr. John Armitage。學生人數為2,253人（本科生人數為1,863,研究生為417）。目前有132位教職員與61名行政人員。
*[http://www2.carleton.ca/biology/ 生物系]{{Wayback|url=http://www2.carleton.ca/biology/ |date=20090927002922 }}
*[http://www2.carleton.ca/chemistry/ 化學系]{{Wayback|url=http://www2.carleton.ca/chemistry/ |date=20090727081956 }}
*[http://www.earthsci.carleton.ca/ 地球科學系]{{Wayback|url=http://www.earthsci.carleton.ca/ |date=20190506040813 }}
*[http://www.physics.carleton.ca/ 物理系]{{Wayback|url=http://www.physics.carleton.ca/ |date=20100623212500 }}
*[http://www2.carleton.ca/biochem/ 生物化學研究所]{{Wayback|url=http://www2.carleton.ca/biochem/ |date=20090930193809 }}
*[https://web.archive.org/web/20100308081036/http://www.carleton.ca/envirosci/ 環境科學研究所]
*[http://www2.carleton.ca/isi/ 綜合科學研究所]{{Wayback|url=http://www2.carleton.ca/isi/ |date=20090929010416 }}
*[http://scs.carleton.ca/ 電腦科學系]{{Wayback|url=http://scs.carleton.ca/ |date=20100722211308 }}
*[http://math.carleton.ca/ 數學與統計學院]{{Wayback|url=http://math.carleton.ca/ |date=20101001011211 }}
*[https://web.archive.org/web/20100301212357/http://www.carleton.ca/tse/ 科技，社會，環境研究]

===斯普羅特商學院===
卡爾頓大學的斯普羅特商學院是第一個在[[加拿大]]提供國際商務學士（BIB）的學院。

在國際商務科系（BIB）的學生規定要有第二語言的基礎，並在大三，大四赴他國交換（如：中國、日本、法國、德國、西班牙等國家）學習以增進語文能力和國際商業知識。

商學士（榮譽）學生可以選擇主修：
*會計
*金融
*國際商業
*人力管理
*行銷
*信息系統
*運營管理

國際商務學士BIB（榮譽）學生可以選擇主修：
*[https://web.archive.org/web/20110109080944/http://www.sprott.carleton.ca/academic/bib/intl_marketing_and_trade.html 國際行銷與貿易]
*[https://web.archive.org/web/20110302085629/http://www.sprott.carleton.ca/academic/bib/strategic_mgmt_intl_hr.html 戰略管理與國際人力資源]
*[https://web.archive.org/web/20110302090012/http://www.sprott.carleton.ca/academic/bib/intl_investment_finance_banking.html 國際投資,財務金融和銀行]

==書籍出版==
卡爾頓大學出版社於1982年成立，致力於[[加拿大歷史]]，社會與公共機關團體。現今，卡爾頓大學出版社由McGill-Queen's University Press經營。所有由卡爾頓大學出版的書籍，可透過McGill-Queen's University Press購買。

==校園資源==
卡爾頓大學圖書館－MacOdrum Library，命名自[[榮譽校長]]Murdoch Maxwell MacOdrum。館內有近三百萬本的藏書與文物。其他圖書館包含：政府文件收藏館、地理資訊系統（GIS）收藏館以及特別收藏與檔案館。

校園內有兩處資源中心：視聽資源中心以及歐洲與俄國研究資源中心。

==榮譽==
*卡爾頓大學是加拿大第一間創立新聞學系和公共管理學系的學校。
*2013年加拿大Macleans雜誌，卡爾頓大學在綜合大學項目排名第6名。<ref>{{Cite web |url=http://oncampus.macleans.ca/education/2012/11/01/2013-comprehensive/ |title=存档副本 |access-date=2013-04-29 |archive-url=https://web.archive.org/web/20130430035324/http://oncampus.macleans.ca/education/2012/11/01/2013-comprehensive/ |archive-date=2013-04-30 |dead-url=yes }}</ref>
*2010年英國泰晤士報大學排名，卡爾頓大學全球排名第201，加拿大大學第10名。
*2008年THES QS World University Rankings世界500大大學裡，卡爾頓大學排名第346名。
*2007年由上海交通大學出版的Academic Ranking of World Universities裡，評選為世界500大大學之一。卡爾頓坐落於305-401名之間。
*2007年 Foreign Affairs 外交出版刊物，卡爾頓大學的Norman Paterson 國際事務學院排名全北美第二。
*根據Kalaitzidakis et al的報告中，加拿大共有15間大學入圍世界200大經濟系所，而卡爾頓是其中一間。
*在Princeton Review由Dr. Jack Gourman編撰的Gourman Report (1998)第10版裡，卡爾頓大學在加拿大60所大學裡排名第7。
*卡爾頓大學的物理學系在由Thompson Scientific 出版的Science Watch newsletter2000-2004年裡面排名加拿大第一。
*政治學系在Research Infosource Inc.的加拿大綜合大學裡排名第一。
*大學的男子籃球隊兩次榮獲加拿大CIS盃五連霸（2003-2007和2011-2015），是該賽事史上奪冠次數最多的球隊。

==學生生活==
===兄弟會與姐妹會===
卡爾頓大學擁有許多當地與國際性的兄弟會和姐妹會,但是這些組織都沒有被卡爾頓大學正式承認. 雖然如此,Carleton University Greek Council(裡面的成員基本上都是兄弟會與姐妹會)是被大學學生會正式承認的組織.這些兄弟會和姐妹會在校園與地方社區內非常活躍,成員們時常舉辦或參與募款活動,校園環境整理,等. 兄弟會與姐妹會的成員往往也在其他的學生組織,如RRRA,CUSA,CUSA,擔任重要的職務,管理諸多校園議會等活動.

兄弟會
#[https://web.archive.org/web/20100907034537/http://en.wikipedia.org/wiki/Acacia_Fraternity Acacia Fraternity]
#[https://web.archive.org/web/20100828195456/http://en.wikipedia.org/wiki/Alpha_Epsilon_Pi Alpha Epsilon Pi]
#[https://web.archive.org/web/20110105050422/http://en.wikipedia.org/wiki/Beta_Theta_Pi Beta Theta Pi]
#[https://web.archive.org/web/20101103120311/http://en.wikipedia.org/wiki/Kappa_Sigma Kappa Sigma]
#[https://web.archive.org/web/20100829091415/http://en.wikipedia.org/wiki/Sigma_Pi Sigma Pi]
#[https://web.archive.org/web/20100829091418/http://en.wikipedia.org/wiki/Tau_Kappa_Epsilon Tau Kappa Epsilon]
#[https://web.archive.org/web/20110105032616/http://en.wikipedia.org/wiki/Omega_Psi_Phi Omega Psi Phi]
姐妹會
#[https://web.archive.org/web/20100829091443/http://en.wikipedia.org/wiki/Alpha_Omicron_Pi Alpha Omicron Pi]
#[https://web.archive.org/web/20110621235736/http://en.wikipedia.org/wiki/Delta_Psi_Delta_(Canada) Delta Psi Delta]
#[https://web.archive.org/web/20100829091455/http://en.wikipedia.org/wiki/Phi_Sigma_Sigma Phi Sigma Sigma]
#[http://www.tausigmaphi.ca/ Tau Sigma Phi]{{Wayback|url=http://www.tausigmaphi.ca/ |date=20130421083144 }}

===體育運動===
* 卡爾頓大學休閒運動中心(PRC)提供許多室內與室外的休閒運動設施，如健身房、游泳池、籃球場、網球場、冰球場等，供運動員以及一般學生民眾使用。休閒運動中心更提供運動課程以及醫療諮詢等專業服務。
* 卡爾頓大學的校際運動球隊名稱為Carleton Ravens，名稱源自學校的吉祥物烏鴉。
* 渥太華足球隊Ottawa Furry的主場Keith Harris Stadium就位於卡爾頓大學的校園內。

==知名校友==
*{{le|約翰·曼利|John Manley}}，前任[[加拿大副總理]]及加拿大財政部長（2002-2003）
*[[彼得·麥凱]]，前任加拿大國防部長（2007-2013）
*[[格雷格·弗格斯]]，現任[[加拿大國會下議院議長|加拿大眾議院議長]]（2023-）
*[[司马慧]]，现任[[安大略省官方反对党领袖]] (2023-)
*[[吉姆·沃森]]，第56任渥太華市長
*[[羅柏特·福特]]，第64任[[多伦多市长]]
*[[毛孟静]]，香港立法会前议员
*[[彼得·格林贝格]]，2007年诺贝尔物理奖获得者
*[[蒲立本]]，已故的加拿大汉学家，生前是[[不列颠哥伦比亚大学]]亚洲研究系教授
*[[陈启泰]]，香港演员
*[[童道驰]]，前三亚市委书记

==外部連結==
{{commons|卡爾頓大學}}
*[http://www.carleton.ca/ 卡爾頓大學]{{Wayback|url=http://www.carleton.ca/ |date=20061004015445 }}

==参考文献==
{{Reflist}}

{{加拿大大学}}
{{Authority control}}
{{Coord|45.3831|N|75.6976|W|type:edu|display=title}}

[[Category:安大略省大學及學院]]
[[Category:渥太华教育]]
[[Category:1942年建立的教育機構]]

title: 卡尔顿大学

校训: "Ours the Task Eternal"

学校类型: 公立大学

捐贈基金: C$230 million

校监: Yaprak Baltacioğlu

校长: Benoit-Antoine Bacon

校址: 加拿大安大略省渥太华

體育校隊: Carleton Ravens

代表色: Black and red

昵称: Ravens

吉祥物: Rodney the Raven

隶属: ASAIHL, APSIA, AUCC, CARL, IAU, COU, ACU, CIS, OUA, Fields Institute, Ontario Network of Women in engineering, CBIE


text:
# 中山善衞
中山 善衞（なかやま ぜんえ、1932年（昭和7年）7月7日 - 2014年（平成26年）6月24日）は、日本の宗教家。天理教3代目真柱。

## 生涯
1932年（昭和7年）、天理教の2代目真柱である中山正善の長男として生まれた。
当時彼がまだ学生時代を送っていた1949年（昭和24年）10月26日に真柱継承者に推戴され、1951年（昭和26年）に慶應義塾大学文学部史学科に入学。大学卒業後は1958年（昭和33年）に結婚し、後に4代目真柱となる長男中山善司を筆頭に3男3女をもうける。
1967年（昭和42年）11月14日、2代目真柱である父・正善の死去に伴い3代目真柱に就任。1998年（平成10年）に長男の善司に真柱の理を継承させるまでの約31年間に渡り真柱を務めた。
2014年（平成26年）6月24日の午後7時55分、心不全のため奈良県天理市三島町の自宅で死去した。81歳没（出直し）

## 著書
- 『僕のインタビュー - 中山善衛対談集』（天理教道友社、1962年）
- 『道しるべ』（天理教道友社、1976年→1994年）
- 『喜びの日日』（天理教道友社、1992年）
- 『若者に期待する - 三代真柱お言葉』（天理教道友社編、1998年）
- 『教会内容の充実 - 三代真柱お言葉』（天理教道友社編、1998年）

wikiname: jawiki

title: 中山善衞

in_language: ja

wikitext:
{{Infobox religious biography
|名前= 中山 善衞
|画像=File:Third shinbashira working.jpg
|画像サイズ=
|画像説明=中山善衞（1956年）
|宗教= [[天理教]]
|宗派=
|寺院=
|戒名=
|法名=
|筆名=
|諡号=
|出生名= 中山 善衞
|生年月日= {{生年月日と年齢|1932|07|07|no}}
|出生地=
|没年月日= {{死亡年月日と没年齢|1932|07|07|2014|06|24}}
|死没地= [[奈良県]][[天理市]]
|両親= [[中山正善]]（父親）
|配偶者=
|子供= [[中山善司]]（長男）
|本拠地=
|任期=
|就任日=
|先代=
|次代=
|退任理由=
|階級=
|師=
|転生=
|弟子=
|著作=
|出家=
|入門=
|地位=
|署名=
}}
'''中山 善衞'''（なかやま ぜんえ、[[1932年]]（[[昭和]]7年）[[7月7日]] - [[2014年]]（[[平成]]26年）[[6月24日]]）は、[[日本]]の[[宗教家]]。[[天理教]]3代目[[真柱]]。

== 生涯 ==
[[1932年]]（[[昭和]]7年）、[[天理教]]の2代目真柱である[[中山正善]]の長男として生まれた。

当時彼がまだ学生時代を送っていた[[1949年]]（昭和24年）[[10月26日]]に真柱継承者に推戴され、[[1951年]]（昭和26年）に[[慶應義塾大学]]文学部史学科に入学。大学卒業後は[[1958年]]（昭和33年）に[[結婚]]し、後に4代目真柱となる長男[[中山善司]]を筆頭に3男3女をもうける。

[[1967年]]（昭和42年）[[11月14日]]、2代目真柱である父・正善の死去に伴い3代目真柱に就任。[[1998年]]（[[平成]]10年）に長男の善司に真柱の理を継承させるまでの約31年間に渡り真柱を務めた。

[[2014年]]（平成26年）[[6月24日]]の午後7時55分、[[心不全]]のため[[奈良県]][[天理市]]三島町の自宅で死去した<ref>[http://www.asahi.com/articles/ASG6S7K7ZG6SPOMB011.html 天理教前真柱の中山善衞さん死去　4代目真柱の父] 毎日新聞 2014年6月25日</ref>。81歳没（出直し）

== 著書 ==
* 『僕のインタビュー - 中山善衛対談集』（[[天理教道友社]]、1962年）
* 『道しるべ』（天理教道友社、1976年→1994年）
* 『喜びの日日』（天理教道友社、1992年）
* 『若者に期待する - 三代真柱お言葉』（天理教道友社編、1998年）
* 『教会内容の充実 - 三代真柱お言葉』（天理教道友社編、1998年）

== 脚注 ==
{{Reflist}}

{{先代次代|[[天理教]]|3代[[真柱]]:1967-1998|[[中山正善]]|[[中山善司]]}}

{{天理教}}
{{Reli-bio-stub}}
{{DEFAULTSORT:なかやま せんえ}}
[[Category:天理中山家]]
[[Category:天理教の人物]]
[[Category:慶應義塾大学出身の人物]]
[[Category:1932年生]]
[[Category:2014年没]]

title: 個人情報

生誕: 中山 善衞 · 1932年7月7日

死没: 2014年6月24日（81歳没） · 奈良県天理市

宗教: 天理教

子供: 中山善司（長男）

両親: 中山正善（父親）


text:
# Ratafia
Ratafia is een alcoholische drank oorspronkelijk uit Catalonië, Roussillon in Frankrijk en in Italië, die als aperitief wordt gedronken. Oorspronkelijk verwees de term naar elke drank die werd gedronken bij de ratificatie van een akkoord of verdrag. Later werd de drank ook in andere streken gemaakt.
Ratafia wordt gemaakt door aan druivenmost (soms ook most van andere vruchten) suiker, kruiden en alcohol toe te voegen. Door de toevoeging van alcohol stopt het gistingsproces, waardoor niet alle suikers worden omgezet. De ratafia blijft daardoor zoet van smaak. Het percentage alcohol in Ratafia ligt tussen 16 en 22%.
De meeste ratafias worden niet op grote schaal verkocht. Er zijn er twee met een Appellation d'Origine Contrôlée; de Ratafia de Champagne en de Ratafia de Bourgogne.
De Ratafia de Champagne wordt gemaakt met druiven van de champagne-teelt, waaraan een neutraal smakende alcohol wordt toegevoegd. De beste Ratafia de Champagne wordt gemaakt met Marc de Champagne.
De Ratafia de Bourgogne wordt gemaakt met druivensap en Marc de Bourgogne.
Ook in België zijn er meerdere wijnhuizen die een ratafia produceren.

wikiname: nlwiki

title: Ratafia

in_language: nl

wikitext:
[[Image:Ratafia.JPG|thumb|right|250px|ratafia (Catalonië)]]

Ratafia is een [[alcoholische drank]] oorspronkelijk uit [[Catalonië]], [[Languedoc-Roussillon (regio)|Roussillon]] in [[Frankrijk]] en in [[Italië]], die als [[aperitief]] wordt gedronken. Oorspronkelijk verwees de term naar elke drank die werd gedronken bij de [[ratificatie]] van een akkoord of verdrag. Later werd de drank ook in andere streken gemaakt.

Ratafia wordt gemaakt door aan [[Most (oenologie)|druivenmost]] (soms ook most van andere vruchten) [[Tafelsuiker|suiker]], kruiden en [[Ethanol|alcohol]] toe te voegen. Door de toevoeging van alcohol stopt het [[Gisting (alcohol)|gistingsproces]], waardoor niet alle suikers worden omgezet. De ratafia blijft daardoor zoet van smaak. Het percentage alcohol in Ratafia ligt tussen 16 en 22%.

De meeste ratafias worden niet op grote schaal verkocht. Er zijn er twee met een [[Appellation_d%27Origine_Contr%C3%B4l%C3%A9e|Appellation d'Origine Contrôlée]]; de Ratafia de [[Champagne_%28wijnstreek%29|Champagne]] en de Ratafia de [[Bourgogne_%28wijnstreek%29|Bourgogne]].

De Ratafia de Champagne wordt gemaakt met druiven van de [[Champagne_%28wijn%29|champagne]]-teelt, waaraan een neutraal smakende alcohol wordt toegevoegd. De beste Ratafia de Champagne wordt gemaakt met [[Marc (drank)|Marc]] de Champagne.
De Ratafia de Bourgogne wordt gemaakt met druivensap en Marc de Bourgogne.

Ook in België zijn er meerdere wijnhuizen die een ratafia produceren.

[[Categorie:Kruidenlikeur]]
[[Categorie:Catalaanse cultuur]]
[[Categorie:Franse drank]]
[[Categorie:Spaanse drank]]


text:
# Сперанський Михайло Михайлович
Сперанський Михайло Михайлович (рос. Михаил Михайлович Сперанский; 1 січня (12 січня) 1772 — 11 лютого (23 лютого) 1839) — граф, російський громадський і державний діяч часів Олександра I і Миколи I, реформатор, законотворець, засновник російської юридичної науки і теоретичного правознавства. Дійсний член Імператорської Російської академії (1831), почесний член Імператорської Російської академії (1821–1831) і Імператорської Академії наук (1819). Вихователь спадкоємця-цесаревича Олександра Миколайовича.

## Життєпис
Син священика; народився 1 січня 1772, навчався у володимирській семінарії, а потім у головній семінарії при Олександро-Невському монастирі в Петербурзі, в якій після закінчення курсу був призначений вчителем математики, фізики і красномовства, а потім і філософії. Разом з тим Сперанський став домашнім секретарем князя Олексія Борисовича Куракіна.
Після вступу на престол імператора Павла, князь Куракін був призначений генерал-прокурором; в 1797 р. Сперанський вступив на службу в його канцелярію і продовжував служити там і при трьох його наступниках. Незабаром після сходження на престол імператора Олександра I Сперанський отримав звання статс-секретаря і в 1802 р. перейшов на службу в міністерство внутрішніх справ. Як упорядник різних доповідей і звітів по міністерству, Сперанський скоро звернув на себе увагу імператора, який наступного року через міністра князя Кочубея доручив йому скласти план устрою судових та урядових місць в імперії. Ця небачена, і, мабуть, незакінчена праця Сперанського відома в чорнової редакції. «У правильній монархічній державі» «державний закон», що визначає права і відносини всіх класів між собою, уявляється Сперанському в наступних рисах: 1) "Всі стани держави» вільні і беруть участь у законодавчій владі; 2) «Влада виконавча належить одній особі, що бере участь у законодавстві та що стверджує» всяке законодавче дія; 3) Є загальна думка, що оберігає закон у виконанні його; 4) Є незалежне стан народу "(тобто законодавче установа, засноване на народному обранні), перед яким «виконавці» відповідальні; 5) «Існує система законів цивільних і кримінальних, прийнята народом»; 6) "Суд не обличчям государя відправляється, але обраними від народу і їм затвердженими виконавцями, котрі самі суду схильні бути можуть; 7) "Всі дії уряду публічні, крім деяких певних випадків"; 8) Існує свобода друку у відомих, точно визначених межах. Потрібно зауважити, втім, що все це місце закреслено або на вимогу Кочубея, або самим Сперанським, незважаючи на те, що він вважав здійснення викладеного плану можливим лише з відомою поступовістю. У числі підготовчих заходів Сперанський пропонував установа Сенату законодавчого із сенаторів за призначенням государя, в якому міністри присутні тільки з дорадчим голосом, і Сенату виконавчого, розділяється на дві частини — судову та управлінську, всі дії якого повинні бути гласними. З часом Сенат законодавчий необхідно було б скласти, на думку Сперанського, за іншою, «кращою системою», заснованою на представництві або первородстві. Це останнє місце (втім, закреслене) показує, що Сперанський ще вагався, якій системі віддати перевагу: більш демократичній французькій системі представництва або англійській — з верхньою палатою зі спадкових перів.
Імператор Олександр вперше особисто познайомився зі Сперанським в 1806 р., коли Кочубей під час своїх частих хвороб почав посилати його з доповідями замість себе; государ негайно оцінив видатні здібності Сперанського. Наступного року, вирушаючи до Вітебська для огляду 1-й армії, імператор Олександр взяв його з собою, що повело до ще більшого зближення, і тоді ж Сперанський був звільнений з міністерства внутрішніх справ у званні статс-секретаря. У 1808 р. перебував у свиті государя під час його ерфуртського побачення з Наполеоном. Восени того ж року імператор Олександр вручив Сперанському різні колишні проекти державних перетворень і нерідко проводив з ним цілі вечори в бесідах і читанні творів, що відносяться до цього предмету. Головні риси перетворення повинні були полягати в наступному: 1) Законодавчі збори не матиме влади санкціонувати свої власні постанови, але його думки, абсолютно вільні, повинні бути точним вираженням народних бажань; 2) Члени судового стани будуть вільно вибиратися народом, але нагляд за дотриманням судових форм і охорону громадської безпеки будуть лежати на уряді; 3) Виконавча влада має належати уряду, але, щоб воно не могло спотворити або знищити закон, необхідно зробити уряд відповідальним перед законодавчими зборами. Ці загальні принципи були розвинені та обґрунтовані у «Запровадженні до укладення державних законів», складеному Сперанським до осені 1809 р. за його проектом, політичні права належать, під умовою володіння власністю, дворянству і середньому стану; до останнього належать купці, міщани, однодворці і всі селяни, які володіють нерухомою власністю у відомій кількості. Нижчий стан, в якому значаться поміщицькі селяни, робітники, їхні працівники і домашні слуги, повинні мати загальні цивільні права, але не мають прав політичних. Перехід з нижчого класу в середній відкритий усім, хто придбав нерухому власність у встановленій кількості. Законодавчі збори носить назву «державної думи», яка складається наступним чином. Кожні три роки у волості з усіх власників нерухомої власності складається збори, — волостна дума, в яку казенні селища посилають одного старшину від 500 душ. Ця волостна дума обирає депутатів в окружну думу (губернія ділиться на 2 — 5 округів). Окружна дума, крім виборів членів окружної ради та окружного суду, вибирає депутатів до губернської думи, а ця остання, крім членів губернського ради та губернського суду, вибирає депутатів у державну думу з обох станів, що мають політичні права. Державна дума збирається щорічно без всякого скликання. Пропозиція і затвердження закону має належати державній владі, але жоден закон не може мати сили без розгляду у державній думі. Участь державної думи вимагалося також для видання постанов про податки і загальних повинності і для продажу та застави державного майна. Справи пропонувалися державній думі від імені державної влади одним з міністрів або членів державної ради; але думі дозволялося порушувати питання про державні потреби, про відповідальність міністрів і про заходи уряду, що порушують корінні закони. Судова влада була надана в перших трьох інстанціях особам виборним. Навіть у вищій інстанції, в Сенаті, державна влада повинна була призначати членів не інакше, як з числа осіб, внесених з виборів губернських дум до державного виборчий список. Державна влада спостерігає за виконанням форм і обрядів через голів, які у двох нижчих інстанціях були виборні, але затверджувалися в першому — міністром юстиції, а в другій — державним радою, в Сенаті ж призначалися державної владою з кандидатів, обраних самим Сенатом. Закон повинен був визначити, які справи підлягають суду присяжних. Що стосується влади виконавчої, то Сперанський встановлює відповідальність міністрів перед державною думою. У державній раді розглядаються проекти законів, статутів та установ. Передбачалося здійснити цей план в наступній поступовості: 1 січня 1810 відкрити державну раду в новому вигляді, вказавши як привід до її перетворенню приготований новий проект Цивільного Уложення. 1 травня маніфестом призначити вибір депутатів до Державної думи і відкрити її 1 вересня. Почати дії її з розгляду цивільного положення, випробувати і підготувати відомим чином депутатів, і якщо не зустрінеться будь-яких непереборних перешкод, запропонувати їм державне укладення, визнання якого і затвердити спільною присягою, а потім приступити і до улаштування судової частини.
1 січня 1810 була відкрита в перетвореному вигляді Державна рада, але далі виконання вищезазначеної програми не просунулося.
Згодом був у засланні: у Нижньому Новгороді (від квітня до 15 вересня 1812), Пермі (з 23 вересня 1812 по 19 вересня 1814).
В 1816 повернувся на державну службу. Був губернатором Пензенської губернії (1816 — 1818), генерал-губернатором Сибіру (1819 — 1821, з резиденцією в м. Іркутську).
Від 1821 знову в Петербурзі. Був членом Державної ради, управляючим Комісії укладення законів, фактичним керівником 2-го відділення Власної його імператорської величності канцелярії. За його редакцією вийшло перше видання Зводу законів Російської імперії.
Зведений 1 січня 1839 у графський титул, Сперанський помер 2 лютого того ж року.

wikiname: ukwiki

title: Сперанський Михайло Михайлович

in_language: uk

wikitext:
{{Переписати|дата=листопад 2015}}
{{Вікіфікувати|дата=листопад 2015}}
{{Особа}}

'''Сперанський Михайло Михайлович''' ({{lang-ru|Михаил Михайлович Сперанский}}; {{ДН|12|1|1772|1|1}} — {{ДС|23|2|1839|11|2}}) — граф, російський громадський і державний діяч часів [[Олександр I (російський імператор)|Олександра I]] і [[Микола I (російський імператор)|Миколи I]], реформатор, законотворець, засновник російської юридичної науки і теоретичного правознавства. Дійсний член Імператорської Російської академії (1831), почесний член Імператорської Російської академії (1821–1831) і Імператорської Академії наук (1819). Вихователь спадкоємця-цесаревича [[Олександр II (російський імператор)|Олександра Миколайовича]].

== Життєпис ==
Син священика; народився 1 січня 1772, навчався у володимирській семінарії, а потім у головній семінарії при Олександро-Невському монастирі в Петербурзі, в якій після закінчення курсу був призначений вчителем математики, фізики і красномовства, а потім і філософії. Разом з тим Сперанський став домашнім секретарем князя Олексія Борисовича Куракіна.

Після вступу на престол імператора [[Павло I|Павла]], князь Куракін був призначений генерал-прокурором; в 1797 р. Сперанський вступив на службу в його канцелярію і продовжував служити там і при трьох його наступниках. Незабаром після сходження на престол імператора Олександра I Сперанський отримав звання статс-секретаря і в 1802 р. перейшов на службу в міністерство внутрішніх справ. Як упорядник різних доповідей і звітів по міністерству, Сперанський скоро звернув на себе увагу імператора, який наступного року через міністра князя Кочубея доручив йому скласти план устрою судових та урядових місць в імперії. Ця небачена, і, мабуть, незакінчена праця Сперанського відома в чорнової редакції. «У правильній монархічній державі» «державний закон», що визначає права і відносини всіх класів між собою, уявляється Сперанському в наступних рисах: 1) "Всі стани держави» вільні і беруть участь у законодавчій владі; 2) «Влада виконавча належить одній особі, що бере участь у законодавстві та що стверджує» всяке законодавче дія; 3) Є загальна думка, що оберігає закон у виконанні його; 4) Є незалежне стан народу "(тобто законодавче установа, засноване на народному обранні), перед яким «виконавці» відповідальні; 5) «Існує система законів цивільних і кримінальних, прийнята народом»; 6) "Суд не обличчям государя відправляється, але обраними від народу і їм затвердженими виконавцями, котрі самі суду схильні бути можуть; 7) "Всі дії уряду публічні, крім деяких певних випадків"; 8) Існує свобода друку у відомих, точно визначених межах. Потрібно зауважити, втім, що все це місце закреслено або на вимогу Кочубея, або самим Сперанським, незважаючи на те, що він вважав здійснення викладеного плану можливим лише з відомою поступовістю. У числі підготовчих заходів Сперанський пропонував установа Сенату законодавчого із сенаторів за призначенням государя, в якому міністри присутні тільки з дорадчим голосом, і Сенату виконавчого, розділяється на дві частини — судову та управлінську, всі дії якого повинні бути гласними. З часом Сенат законодавчий необхідно було б скласти, на думку Сперанського, за іншою, «кращою системою», заснованою на представництві або первородстві. Це останнє місце (втім, закреслене) показує, що Сперанський ще вагався, якій системі віддати перевагу: більш демократичній французькій системі представництва або англійській — з верхньою палатою зі спадкових перів.

[[Файл:RUSMARKA-1632.jpg|thumb|Російська поштова марка, присвячена М. М. Сперанському (2012)]]

Імператор Олександр вперше особисто познайомився зі Сперанським в 1806 р., коли Кочубей під час своїх частих хвороб почав посилати його з доповідями замість себе; государ негайно оцінив видатні здібності Сперанського. Наступного року, вирушаючи до Вітебська для огляду 1-й армії, імператор Олександр взяв його з собою, що повело до ще більшого зближення, і тоді ж Сперанський був звільнений з міністерства внутрішніх справ у званні статс-секретаря. У 1808 р. перебував у свиті государя під час його ерфуртського побачення з Наполеоном. Восени того ж року імператор Олександр вручив Сперанському різні колишні проекти державних перетворень і нерідко проводив з ним цілі вечори в бесідах і читанні творів, що відносяться до цього предмету. Головні риси перетворення повинні були полягати в наступному: 1) Законодавчі збори не матиме влади санкціонувати свої власні постанови, але його думки, абсолютно вільні, повинні бути точним вираженням народних бажань; 2) Члени судового стани будуть вільно вибиратися народом, але нагляд за дотриманням судових форм і охорону громадської безпеки будуть лежати на уряді; 3) Виконавча влада має належати уряду, але, щоб воно не могло спотворити або знищити закон, необхідно зробити уряд відповідальним перед законодавчими зборами. Ці загальні принципи були розвинені та обґрунтовані у «Запровадженні до укладення державних законів», складеному Сперанським до осені 1809 р. за його проектом, політичні права належать, під умовою володіння власністю, дворянству і середньому стану; до останнього належать купці, міщани, однодворці і всі селяни, які володіють нерухомою власністю у відомій кількості. Нижчий стан, в якому значаться поміщицькі селяни, робітники, їхні працівники і домашні слуги, повинні мати загальні цивільні права, але не мають прав політичних. Перехід з нижчого класу в середній відкритий усім, хто придбав нерухому власність у встановленій кількості. Законодавчі збори носить назву «державної думи», яка складається наступним чином. Кожні три роки у волості з усіх власників нерухомої власності складається збори, — волостна дума, в яку казенні селища посилають одного старшину від 500 душ. Ця волостна дума обирає депутатів в окружну думу (губернія ділиться на 2 — 5 округів). Окружна дума, крім виборів членів окружної ради та окружного суду, вибирає депутатів до губернської думи, а ця остання, крім членів губернського ради та губернського суду, вибирає депутатів у державну думу з обох станів, що мають політичні права. Державна дума збирається щорічно без всякого скликання. Пропозиція і затвердження закону має належати державній владі, але жоден закон не може мати сили без розгляду у державній думі. Участь державної думи вимагалося також для видання постанов про податки і загальних повинності і для продажу та застави державного майна. Справи пропонувалися державній думі від імені державної влади одним з міністрів або членів державної ради; але думі дозволялося порушувати питання про державні потреби, про відповідальність міністрів і про заходи уряду, що порушують корінні закони. Судова влада була надана в перших трьох інстанціях особам виборним. Навіть у вищій інстанції, в Сенаті, державна влада повинна була призначати членів не інакше, як з числа осіб, внесених з виборів губернських дум до державного виборчий список. Державна влада спостерігає за виконанням форм і обрядів через голів, які у двох нижчих інстанціях були виборні, але затверджувалися в першому — міністром юстиції, а в другій — державним радою, в Сенаті ж призначалися державної владою з кандидатів, обраних самим Сенатом. Закон повинен був визначити, які справи підлягають суду присяжних. Що стосується влади виконавчої, то Сперанський встановлює відповідальність міністрів перед державною думою. У державній раді розглядаються проекти законів, статутів та установ. Передбачалося здійснити цей план в наступній поступовості: 1 січня 1810 відкрити державну раду в новому вигляді, вказавши як привід до її перетворенню приготований новий проект Цивільного Уложення. 1 травня маніфестом призначити вибір депутатів до Державної думи і відкрити її 1 вересня. Почати дії її з розгляду цивільного положення, випробувати і підготувати відомим чином депутатів, і якщо не зустрінеться будь-яких непереборних перешкод, запропонувати їм державне укладення, визнання якого і затвердити спільною присягою, а потім приступити і до улаштування судової частини.

[[1 січня]] [[1810]] була відкрита в перетвореному вигляді Державна рада, але далі виконання вищезазначеної програми не просунулося.

Згодом був у засланні: у [[Нижній Новгород|Нижньому Новгороді]] (від квітня до 15 вересня 1812), [[Перм]]і (з 23 вересня 1812 по 19 вересня 1814).

В 1816 повернувся на державну службу. Був губернатором [[Пензенська губернія|Пензенської губернії]] ([[1816]] — [[1818]]), генерал-губернатором Сибіру ([[1819]] — [[1821]], з резиденцією в м. [[Іркутськ]]у).

Від 1821 знову в Петербурзі. Був членом [[Державна Рада Російської імперії|Державної ради]], управляючим Комісії укладення законів, фактичним керівником 2-го відділення Власної його імператорської величності канцелярії. За його редакцією вийшло перше видання [[Звід законів Російської імперії|Зводу законів Російської імперії]].

Зведений [[1 січня]] [[1839]] у [[Граф (титул)|графський титул]], Сперанський помер 2 лютого того ж року.

== Див. також ==
* [[Устав про управління інородців]]
== Примітки ==
{{reflist}}

== Література та посилання ==
* ''В. Пушкін''. Сперанський Михайло Михайлович // Політична енциклопедія. Редкол.: Ю. Левенець (голова), Ю. Шаповал (заст. голови) та ін. — К.: Парламентське видавництво, 2011. — с.682 ISBN 978-966-611-818-2
* Мироненко О. М. Сперанський Михайло Михайлович // Юридична енциклопедія. — К., 2003. — Т. 5. — С. 574—576.
* Березкин С. Ф. Сперанский как кодификатор. Речь, читанная С. Ф. Березкиным в заседании Одесского Юридического Общества 11-го февраля 1889 года. — Одесса, Экономическая типография, 1889.
* Сперанский М.М. Проекты и записки / Под редакцией С.Н. Валка. – Л. : Изд-во АН СССР, 1961. – 244 с. ([http://www.spsl.nsc.ru/FullText/Книги/Уст.%209%20С.717.pdf link] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210416162106/http://www.spsl.nsc.ru/FullText/Книги/Уст.%209%20С.717.pdf |date=16 квітня 2021 }})
* [https://www.runivers.ru/upload/iblock/71f/russkaya%20socialno-politiceskaya%20misl.pdf Русская социально-политическая мысль. Первая половина XIX века. Хрестоматия] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20171215141029/http://www.runivers.ru/upload/iblock/71f/russkaya%20socialno-politiceskaya%20misl.pdf |date=15 грудня 2017 }} / Сост.: А.А. Ширинянц, И.Ю. Демин; подг. текстов: А.М. Репьева, М.К. Ковтуненко, А.И. Волошин; под ред. А.А. Ширинянца. — М.: Издательство Московского университета, 2011. — 880 с.
* Нольде А. Э. М. М. Сперанский. Биография. — М.: Моск. школа полит. исслед., 2004. — 300 с.
* Сперанский С. И. Учение М. М. Сперанского о праве и государстве. — М. : Ось-89, 2004. — 224 с. — (Истоки)
* [https://imwerden.de/pdf/speransky_biografia.pdf Гречишкин С. С. Луковская Д. И., Морозов В. И. «М. М. Сперанский. Материалы к научной биографии»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200821053749/https://imwerden.de/pdf/speransky_biografia.pdf |date=21 серпня 2020 }}
* [https://ru.wikisource.org/wiki/Михаил_Михайлович_Сперанский Сперанський М. М. у вікітеці]{{ref-ru}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20151011013509/https://ru.wikisource.org/wiki/Михаил_Михайлович_Сперанский |date=11 жовтня 2015 }}

{{бібліоінформація}}

[[Категорія:Масони Росії]]

title: рос. Михаи́л Миха́йлович Спера́нский

Народився: 1 (12) січня 1772[…] · Черкутіно, Vladimir Provinced, Московська губернія, Російська імперія

Помер: 11 (23) лютого 1839[…] (67 років) або 23 лютого 1839 (67 років) · Санкт-Петербург, Російська імперія

Поховання: Тихвінське кладовищеd

Країна: Російська імперія

Діяльність: державний діяч, політик, правник, філософ

Alma mater: Владімірська духовна семінарія і Санкт-Петербурзька духовна академія

Знання мов: російська, латина, давньогрецька і французька

Членство: Петербурзька академія наук

Посада: state secretaryd і член Державної ради Російської імперії

Рід: Speranski familyd

Діти: Elisabeth Bagreèff-Speranskyd

Нагороди: орден Андрія Первозванного · Орден Святого Володимира · орден Святого Олександра Невського · орден Святого Володимира II ступеня · орден Святої Анни I ступеня · орден Святого Володимира III ступеня · Орден Святого Іоанна Єрусалимського