text:
# Судовий нагляд
Судовий нагляд — діяльність судової влади з перевірки законності дій і рішень усіх гілок державної влади. У межах своїх повноважень суди можуть ухвалювати рішення про скасування актів законодавчої і виконавчої влади, ґрунтуючись на чинній конституції і законодавстві. Судовий нагляд є одним із засобів стримувань і противаг у розподілі влади: влада судової системи слугує для нагляду за законодавчою і виконавчою владами, коли останні перевищують свої повноваження. Залежно від національного законодавства область дії судового нагляду в різних країнах може помітно відрізнятися.

## Загальні принципи
Судовий нагляд може бути зрозумілим у контексті двох різних, але паралельних, правових системах, цивільного права і загального права, а також дві різні теорії демократії про те, яким чином уряд має бути організований з урахуванням принципів і доктрин законодавчих переваг і поділу влади.
По-перше, дві правові системи, цивільне право і загальне право, мають різні уявлення про судовий нагляд. Судді загального права розглядаються як джерела права, здатні створювати нові правові принципи, а також здатні відкидати правові принципи, що втратили чинність. У цивільно-правовій традиції, суддів розглядають, як тих, хто застосовує закон, не маючи можливості створювати (або знищувати) правові принципи.
По-друге, ідея поділу влади — це ще одна теорія про те, як повинен бути організований уряд демократичного суспільства. На відміну від законодавчої переваги, ідея поділу влади вперше була введена бароном де Монтеск'є; це було пізніше закріплено у США за рішення Верховного Суду у справі Марбері проти Медісона під головуванням Джона Маршалла. Поділ влади ґрунтується на ідеї, що жодна гілка влади не повинна мати можливості панувати над будь-якою іншою без належної правової процедури; кожна гілка влади повинна перевіряти повноваження інших гілок влади, тим самим створюючи регулюючий баланс між усіма гілками влади. Ключем до цієї ідеї є стримування і противаги. У США судовий нагляд є ключовим способом перевірити повноваження двох інших гілок влади судової системи.
Відмінності у організації «демократичних» товариств призвело до різних точок зору судового розгляду з суспільством заснованого на загальному праві і з тими, хто наголошує поділ влади з використовуванням судового нагляду. Тим не менш, у багатьох країнах, чиї правові системи засновані на ідеї верховенства законодавчої влади, дізналися про можливі небезпеки та обмеження довіривши владу виключно до законодавчої гілки влади. У багатьох країнах з цивільно-правової системи прийняло форму судового нагляду, щоб зупинити тиранію більшості.
Ще одна причина, чому судовий нагляд слід розуміти в контексті розвитку двох різних правових систем (цивільне і загальне право) і двох теорій демократії (законодавча влада і розподіл влади) полягає у тому, що в деяких країнах системи загального права не мають судового нагляду основного законодавства. Хоча система загального права присутня у Сполученому Королівстві, але країна як і раніше має сильну прихильність до верховенства законодавчої влади; отже, судді у Великій Британії не мають права скасовувати закони. Однак, оскільки Велика Британія стала членом Європейського Союзу, спостерігається протиріччя між тенденцією до законодавчої влади і до правової системи ЄС, що зокрема дає Суду Справедливості Європейського Союзу повноваження судового нагляду.

### Адміністративні акти
Більшість сучасних правових систем дозволяють суду розгляд адміністративних актів (рішення державних органів, наприклад рішення про надання субсидії або відкликати вид на проживання). У більшості систем це також включає у себе огляд вторинного законодавства (юридично обов'язкові правила загального застосування прийнятих адміністративними органами). Деякі країни (зокрема Франція і Німеччина) запровадили систему адміністративних судів, які призначені для вирішення спорів між представниками громадськості та адміністрації. В інших країнах (включаючи Сполучені Штати та Сполучене Королівство) судовий контроль здійснюється за допомогою звичайних цивільних судів, хоча це може бути делеговано спеціалізованими колегіями цих судів (наприклад, адміністративний суд у Вищому суді Англії та Уельсу). США використовує змішану систему, у якій деякі адміністративні рішення перевіряються в Окружних судах Сполучених Штатів (які є загальними судами першої інстанції), деякі з них розглянуті безпосередньо Апеляційними судами Сполучених Штатів, а інші розглядаються спеціалізованими трибуналами, такі, як Апеляційний суд Сполучених Штатів Вимог Ветеранів (який, незважаючи на свою назву, не є технічно частиною Федеральної судової влади). Перш ніж прохання про судовий перегляд адміністративного акта подається до суду, повинні бути виконані визначені попередні умови (наприклад, самостійна скарга до влади). У більшості країнах суди застосовують особливі процедури по адміністративних справах.

### Основне законодавство
Існує три основні підходи до судової перевірки конституційності основного законодавства, тобто законів, прийнятих безпосередньо виборним законодавчим органом:

#### Без розгляду будь-яких судів
Деякі країни не допускають розгляд законності основного законодавства. У Сполученому Королівстві статут не може бути скасовано відповідно до доктрини парламентського суверенітету. Інший приклад — Нідерланди, де Конституція прямо забороняє судам виносити рішення з питання про конституційність законів.

#### Розгляд загальними судами
У ряді країн судовий нагляд за законодавчою владою можуть здійснювати будь-які суди, що володіють необхідним статусом, при цьому Верховний суд країни грає роль вищої наглядової інстанції. У США судовий нагляд відноситься перш за все до розгляду конституційності законів, особливо Верховного Суду США. Це проводилося у разі Марбери проти Медисона, який постав перед Верховним судом у 1803 році. Аналогічна система була також прийнята в Австралії.

#### Розгляд спеціалізованого суду
У 1920 році, Чехословаччина першою прийняла систему судового контролю, що зосереджувалася в окремому уповноваженому органі, Конституційному Суду — як пише Ганс Кельзен, провідний юрист того часу. Ця система була прийнята пізніше в Австрії і стала відома як Австрійська система, яка застосовується в ряді інших країн, зокрема в Україні. В цих системах, інші суди не компетентні у питанні про конституційність основних законів; однак, вони часто можуть ініціювати процес розгляду Конституційного Суду.
Росія застосовує змішану модель судів всіх рівнів (за типом США), як федеральних, так і державних, що уповноважені розглядати основне законодавство та оголошувати його конституційність, але, як і в Чехії, існує також Конституційний суд. Різниця полягає в тому, що у першому випадку, рішення про адекватність цього закону до Конституції Російської Федерації тільки пов'язує сторони в судовому процесі; у другому — рішення суду повинно супроводжуватися суддями та державними службовцями всіх рівнів.

## У певних юрисдикціях
| - Албанія - Білоруська Республіка - Болгарія - Гонконг - Данія - Ірландія - Канада | - Малайзія - Німеччина - Нова Зеландія - Південно-Африканська Республіка - Російська Федерація - Румунія - Словацька Республіка | - Англія і Уельс, Сполучене Королівство - Шотландія, Сполучене Королівство - Сполучені Штати Америки - Україна - Хорватія - Чехія - Швеція |

title: Судовий нагляд

wikitext:
'''Судовий нагляд''' — діяльність [[Судова влада|судової влади]] з перевірки законності дій і рішень усіх гілок державної влади. У межах своїх повноважень суди можуть ухвалювати рішення про скасування актів [[Законодавча влада|законодавчої]] і [[Виконавча влада|виконавчої]] влади, ґрунтуючись на чинній [[Конституція|конституції]] і законодавстві. Судовий нагляд є одним із засобів [[Розподіл державної влади|стримувань і противаг]] у [[Розподіл державної влади|розподілі влади]]: влада судової системи слугує для нагляду за законодавчою і виконавчою владами, коли останні перевищують свої повноваження. Залежно від національного законодавства область дії судового нагляду в різних країнах може помітно відрізнятися.

== Загальні принципи ==
Судовий нагляд може бути зрозумілим у контексті двох різних, але паралельних, правових системах, [[Романо-германська правова сім'я|цивільного права]] і [[Загальне право|загального права]], а також дві різні теорії демократії про те, яким чином уряд має бути організований з урахуванням принципів і доктрин законодавчих переваг і поділу влади.

По-перше, дві правові системи, [[Романо-германська правова сім'я|цивільне право]] і [[загальне право]], мають різні уявлення про судовий нагляд. Судді загального права розглядаються як джерела права, здатні створювати нові правові принципи, а також здатні відкидати правові принципи, що втратили чинність. У цивільно-правовій традиції, суддів розглядають, як тих, хто застосовує закон, не маючи можливості створювати (або знищувати) правові принципи.

По-друге, ідея [[Розподіл державної влади|поділу влади]] — це ще одна теорія про те, як повинен бути організований уряд демократичного суспільства. На відміну від законодавчої переваги, ідея поділу влади вперше була введена бароном [[Шарль Луї де Монтеск'є|де Монтеск'є]]; це було пізніше закріплено у [[США]] за рішення [[Верховний суд США|Верховного Суду]] у справі ''[[Марбері проти Медісона]]'' під головуванням [[Джон Маршалл|''Джона Маршалла'']]. Поділ влади ґрунтується на ідеї, що жодна гілка влади не повинна мати можливості панувати над будь-якою іншою без [[Юридичні гарантії|належної правової процедури]]; кожна гілка влади повинна перевіряти повноваження інших гілок влади, тим самим створюючи регулюючий баланс між усіма гілками влади. Ключем до цієї ідеї є [[Розподіл державної влади|стримування і противаги]]. У США судовий нагляд є ключовим способом перевірити повноваження двох інших гілок влади судової системи.

Відмінності у організації «демократичних» товариств призвело до різних точок зору судового розгляду з суспільством заснованого на [[Загальне право|загальному праві]] і з тими, хто наголошує [[Розподіл державної влади|поділ влади]] з використовуванням судового нагляду. Тим не менш, у багатьох країнах, чиї правові системи засновані на ідеї верховенства законодавчої влади, дізналися про можливі небезпеки та обмеження довіривши владу виключно до законодавчої гілки влади. У багатьох країнах з цивільно-правової системи прийняло форму судового нагляду, щоб зупинити [[Тиранія більшості|тиранію більшості]].

Ще одна причина, чому судовий нагляд слід розуміти в контексті розвитку двох різних правових систем ([[Романо-германська правова сім'я|цивільне]] і [[загальне право]]) і двох теорій демократії (законодавча влада і розподіл влади) полягає у тому, що в деяких країнах системи загального права не мають судового нагляду основного законодавства. Хоча система загального права присутня у [[Сполучене Королівство Великої Британії та Ірландії|Сполученому Королівстві]], але країна як і раніше має сильну прихильність до верховенства законодавчої влади; отже, судді у Великій Британії не мають права скасовувати закони. Однак, оскільки Велика Британія стала членом [[Європейський Союз|Європейського Союзу]], спостерігається протиріччя між тенденцією до законодавчої влади і до правової системи ЄС, що зокрема дає [[Суд Європейського Союзу|Суду Справедливості Європейського Союзу]] повноваження судового нагляду.

=== Адміністративні акти ===
Більшість сучасних правових систем дозволяють суду розгляд адміністративних актів (рішення державних органів, наприклад рішення про надання субсидії або відкликати вид на проживання). У більшості систем це також включає у себе огляд [[Вторинне законодавство|вторинного законодавства]] (юридично обов'язкові правила загального застосування прийнятих адміністративними органами). Деякі країни (зокрема [[Франція]] і [[Німеччина]]) запровадили систему адміністративних судів, які призначені для вирішення спорів між представниками громадськості та адміністрації. В інших країнах (включаючи Сполучені Штати та Сполучене Королівство) судовий контроль здійснюється за допомогою звичайних цивільних судів, хоча це може бути делеговано спеціалізованими колегіями цих судів (наприклад, адміністративний суд у [[Вищий суд Англії та Уельсу|Вищому суді Англії та Уельсу]]). США використовує змішану систему, у якій деякі адміністративні рішення перевіряються в [[Окружні суди Сполучених Штатів|Окружних судах Сполучених Штатів]] (які є загальними судами першої інстанції), деякі з них розглянуті безпосередньо [[Апеляційні суди Сполучених Штатів|Апеляційними судами Сполучених Штатів]], а інші розглядаються спеціалізованими трибуналами, такі, як [[Апеляційний суд Сполучених Штатів Вимог Ветеранів]] (який, незважаючи на свою назву, не є технічно частиною Федеральної судової влади). Перш ніж прохання про судовий перегляд адміністративного акта подається до суду, повинні бути виконані визначені попередні умови (наприклад, самостійна скарга до влади). У більшості країнах суди застосовують особливі процедури по адміністративних справах.

=== Основне законодавство ===
Існує три основні підходи до судової перевірки конституційності основного законодавства, тобто законів, прийнятих безпосередньо виборним законодавчим органом:

==== Без розгляду будь-яких судів ====
Деякі країни не допускають розгляд законності основного законодавства. У Сполученому Королівстві статут не може бути скасовано відповідно до доктрини [[Парламентський суверенітет|парламентського суверенітету]]. Інший приклад — Нідерланди, де Конституція прямо забороняє судам виносити рішення з питання про конституційність законів.<ref>{{cite web
|title = Artikel 120
|work = Netherlands Constitution
|url = http://wetten.overheid.nl/BWBR0001840/geldigheidsdatum_28-07-2014#Hoofdstuk6_Artikel120
|language = nl}}</ref>

==== Розгляд загальними судами ====
У ряді країн судовий нагляд за законодавчою владою можуть здійснювати будь-які суди, що володіють необхідним статусом, при цьому Верховний суд країни грає роль вищої наглядової інстанції. У США судовий нагляд відноситься перш за все до розгляду конституційності законів, особливо [[Верховний суд США|Верховного Суду США]]. Це проводилося у разі ''[[Марбері проти Медісона|Марбери проти Медисона]],'' який постав перед Верховним судом у [[1803|1803 році]]. Аналогічна система була також прийнята в [[Австралія|Австралії]].<ref>''Australian Communist Party v Commonwealth'' (1951) 83 CLR 1 [http://www.austlii.edu.au/au/cases/cth/HCA/1951/5.html AustLII]</ref>

==== Розгляд спеціалізованого суду ====
У [[1920|1920 році]], [[Чехословаччина]] першою прийняла систему судового контролю, що зосереджувалася в окремому уповноваженому органі, [[Конституційний суд|Конституційному Суду]] — як пише [[Ганс Кельзен]], провідний юрист того часу. Ця система була прийнята пізніше в [[Австрія|Австрії]] і стала відома як ''[[Конституційний суд Чеської Республіки|Австрійська система]]'', яка застосовується в ряді інших країн, зокрема в [[Україні]]. В цих системах, інші суди не компетентні у питанні про конституційність основних законів; однак, вони часто можуть ініціювати процес розгляду Конституційного Суду.<ref>The strength of the combination Government — Parliament … far from outperform the reasons of the Constitutional scrutiny, makes the judicial review more necessary than ever: {{Cite document
|last=Buonomo
|first=Giampiero
|date=2006
|title=Peculato d'uso: perché il condannato non può fare il Sindaco. Dalla Consulta "no" ai Dl senza necessità e urgenza
|url=https://www.questia.com/projects#!/project/89404092
|journal=Diritto&Giustizia edizione online
|language=it
|accessdate=2016-12-10
|archive-date=2012-08-01
|archive-url=https://web.archive.org/web/20120801002834/http://www.questia.com/projects#!/project/89404092
}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20120801002834/http://www.questia.com/projects#!/project/89404092 |date=2012-08-01 }}</ref>

[[Росія]] застосовує змішану модель судів всіх рівнів (за типом США), як федеральних, так і державних, що уповноважені розглядати основне законодавство та оголошувати його конституційність, але, як і в Чехії, існує також Конституційний суд. Різниця полягає в тому, що у першому випадку, рішення про адекватність цього закону до Конституції Російської Федерації тільки пов'язує сторони в судовому процесі; у другому — рішення суду повинно супроводжуватися суддями та державними службовцями всіх рівнів.

== У певних юрисдикціях ==
{{col-begin}}
{{col-break}}
* [[Конституційний суд Албанії|Албанія]]
* [[Конституційний суд Республіки Білорусь|Білоруська Республіка]]
* [[Конституційний суд Болгарії|Болгарія]]
* [[Верховний Суд Гонконгу|Гонконг]]
* [[Конституція Данії|Данія]]
* [[Вищий Апеляційний Суд Ірландії|Ірландія]]
* [[Правова система Канади|Канада]]
{{col-break}}
* [[Суд Малайзії|Малайзія]]
* [[Федеральний конституційний суд Німеччини|Німеччина]]
* [[Суд Нової Зеландії|Нова Зеландія]]
* [[Конституція Південно-Африканської Республіки|Південно-Африканська Республіка]]
* [[Конституційний Суд Російської Федерації|Російська Федерація]]
* [[Конституційний суд Румунії|Румунія]]
* [[Конституційний суд Словацької республіки|Словацька Республіка]]
{{col-break}}
* [[Судова система Великої Британії|Англія і Уельс, Сполучене Королівство]]
* [[Судова система Великої Британії#Судова система Шотландії|Шотландія, Сполучене Королівство]]
* [[Верховний суд США|Сполучені Штати Америки]]
* [[Конституційний Суд України|Україна]]
* [[Конституційний суд Республіки Хорватія|Хорватія]]
* [[Конституційний суд Чеської Республіки|Чехія]]
* [[Верховний Суд Швеції|Швеція]]
{{col-end}}

== Див. також ==
* [[Судовий активізм]]

== Примітки ==
{{Reflist|2}}

== Література ==
* Едвард С. Корвін, ''The Doctrine of Judicial Review: Its Legal and Historical Basis and Other Essays (Доктрина Судового Контролю: Правова та Історична основи та інші есе).'' Пискетеуей, Нью-Джерсі: Transaction Publishers, 2014.

== Посилання ==
* [http://leksika.com.ua/12980108/legal/naglyadne_provadzhennya Наглядне провадження] // {{Юридична енциклопедія|4}}
* [https://web.archive.org/web/20131029210018/http://a4id.org/sites/default/files/user/Judicial%20Review.pdf Judicial Review: A Legal Guide]
* {{Cite book|url=https://books.google.com/?id=5_OPAAAAMAAJ&q=%22comparative+judicial%22+veto+review+supremacy+control&dq=%22comparative+judicial%22+veto+review+supremacy+control|title=Comparative Constitutional Law: Cases and Materials|last=Corrado, Michael Louis|year=2005|isbn=0-89089-710-7}} (Country by country case studies){{ref-en}}
* {{Cite book|url=https://books.google.com/?id=V_iw2ZSPQbQC&pg=PA86&dq=comparative+judicial+veto+review+supremacy+control#PPA78,M1|title=Modern Governments|last=N. Jayapalan|year=1999|publisher=Atlantic Publishers and Distributors|isbn=978-81-7156-837-6}} (Порівняння сучасних конституцій){{ref-en}}
* {{Cite book|url=https://books.google.com/?id=N_UjZarvAwYC&pg=PA135&dq=comparative+%22constitutional+review%22|title=Human rights and judicial review|last=Beatty, David M|year=1994|publisher=Martinus Nijhoff Publishers|isbn=978-0-7923-2968-8}} (Порівняння національних доктрин судових наглядів)
* {{Cite book|url=https://books.google.com/?id=Kev8w1pfnaUC&pg=PA3&dq=judicial+review|title=The American doctrine of judicial supremacy|last=Wolfe, Christopher|year=1994|publisher=Rowman & Littlefield|isbn=978-0-8226-3026-5}} (Ця книга простежує історію доктрини міжнародної/порівняльної тенденції){{ref-en}}
* {{Cite book|url=https://books.google.com/?id=bnmvFZouejkC&pg=PA9&dq=comparative+%22constitutional+review%22|title=The politics of constitutional review in Germany|last=Vanberg, Georg|year=2005|publisher=Cambridge University Press|chapter=Constitutional Review in Comparative Perspective|isbn=978-0-521-83647-0}}(Наслідки політики в області законодавства Німеччини){{ref-en}}
* Galera, S. (ed.), Judicial Review. A Comparative Analysis inside the European Legal System, Council of Europe, 2010, ISBN 978-92-871-6723-1, [https://web.archive.org/web/20061122080732/http://book.coe.int/EN/ficheouvrage.php?PAGEID=36]{{ref-en}}

[[Категорія:Судова система]]


text:
# Olimpíada Brasileira de Física na Escola Pública
A Olimpíada Brasileira de Física das Escolas Públicas é uma Olimpíada de Física destinada a alunos de escolas públicas de todo o Brasil

## Objetivos
A Olimpíada Brasileira de Física das Escolas Públicas visa a valorização da escola pública, a melhoria do ensino e estudo das ciências, propiciando ao estudante uma forma de avaliar sua aptidão e seu interesse pela Ciência, em geral, e pela Física em particular. A OBFEP de um ponto de vista mais geral, se insere no conjunto de ações que buscam o sucesso e a permanência do estudante na escola e o desenvolvimento de práticas educativas que envolvam o maior número possível de estudantes; visa-se, assim, o uso das ciências para compreensão da realidade dos alunos com a realização de atividades que estimulem sua criatividade.

## Regulamento
Os alunos participantes da OBFEP são divididos em 3 níveis, de acordo com o seu grau de escolaridade, como a seguir:
Nível AAlunos matriculados no 9° ano do Ensino Fundamental, no ano letivo correspondente ao da realização das provas.
Nível BAlunos matriculados na 1ª ou 2ª série do Ensino Médio, no ano letivo correspondente ao da realização das provas.
Nível CAlunos matriculados na 3ª série do Ensino Médio, no ano letivo correspondente ao da realização das provas.:
A OBFEP é desenvolvida em duas fases:
Primeira FaseProva objetiva (múltipla escolha). Participam dessa fase todos os alunos inscritos por suas escolas.
Segunda FaseProva discursiva. Para essa fase classificam-se 5% dos alunos com melhor desempenho em cada Nível na 1ª Fase.
Cabe a cada escola selecionar os alunos com melhor desempenho na Primeira Fase e que participarão da Segunda Fase, como também fixar previamente critérios de desempate a serem aplicados, quando necessário, de modo a não exceder sua cota de 5% em cada nível.
Em 2012, será a 1ª edição na qual alunos de todos os estados poderão participar.

## Provas

### Provas da 1ª Fase
As provas da 1ª fase são realizadas em cada escola participante. Constam de 15 questões objetivas nos Níveis A e C e de 20 questões no Nível B (cada aluno de seu respectivo ano responde a 15 destas questões).

### Provas da  2ª Fase
As provas da 2ª Fase são realizadas nos centros de aplicação. A prova experimental contém 2 questões e a prova teórica consta de 5 questões para os Níveis A e C e de 8 questões para o Nível B (cada aluno de seu respectivo ano responde a 5 destas questões).

## Premiação

### Premiação Nacional
Serão concedidas 240 medalhas de ouro aos alunos das escolas municipais, estaduais e federais que obtiverem, considerando a modalidade de escola, as 20 primeiras colocações na classificação nacional, em cada uma das séries/anos.
Serão concedidas 240 medalhas de prata aos alunos das escolas municipais, estaduais e federais que obtiverem, considerando a modalidade de escola, as 20 colocações seguintes às primeiras  na classificação nacional, em cada uma das séries/ano.
Serão concedidas 240 medalhas de bronze aos alunos das escolas municipais, estaduais e federais que obtiverem, considerando a modalidade de escola, as 20 colocações seguintes às  segundas na classificação nacional, em cada uma das séries/anos.

### Premiação estadual
Serão concedidas até 972 medalhas de ouro aos 36 alunos – 9 de cada série/ano, três em cada modalidade de escola - que obtiverem maior pontuação nas escolas municipais, estaduais e federais em cada Unidade Federativa (UF)
Serão concedidas até 972 medalhas de prata aos 36 alunos – 9 de cada série/ano, três em cada modalidade de escola - que obtiverem maior pontuação nas escolas municipais, estaduais e federais em cada Unidade Federativa (UF).
Serão concedidas até 972 medalhas de bronze  aos 36 alunos – 9 de cada série/ano, três em cada modalidade de escola - que obtiverem maior pontuação nas escolas municipais, estaduais e federais em cada Unidade Federativa (UF).
Serão concedidos, a critério da Comissão da OBFEP, certificados de Menção Honrosa aos alunos de maior pontuação de todas as UFs que não forem contemplados com medalhas.

### Premiação dos Professores
A premiação dos professores estará vinculada à premiação dos estudantes.
Serão premiados, com medalhas e certificados, 131 professores.
Os critérios para que o professor de cada aluno de escola contemplado com medalhas receba pontos, são:
I. 4 pontos para cada aluno premiado com medalha de ouro;
II. 3 pontos para cada aluno premiado com medalha de prata;
III. 2 pontos para cada aluno premiado com medalha de bronze:
IV. 1 ponto para cada aluno premiado com menção honrosa.
Os 131 professores premiados serão distribuídos da seguinte forma:
I. 27 professores de escolas federais (um para cada unidade da federação) que obtiverem o maior número de pontos dentre os professores das escolas federais de sua respectiva UF.
II. 54 professores (dois para cada unidade da federação) de escolas municipais e estaduais  que obtiverem a maior pontuação em sua UF.
III. 50  professores de escolas municipais e estaduais que obtiverem a maior pontuação na classificação nacional, independente da UF.

### Premiação das Escolas
Serão premiadas  81 escolas, três em cada UF, que obtiverem a maior pontuação, sendo uma federal, uma estadual e uma municipal.
A premiação das escolas estará vinculada ao desempenho de seus alunos e a pontuação obtida, segundo os critérios abaixo:
I. 4  pontos para cada aluno premiado com medalha de ouro;
II. 3  pontos para cada aluno premiado com medalha de prata;
III. 2  pontos para cada aluno premiado com medalha de bronze;
IV. 1 ponto para cada aluno premiado com menção honrosa.

### Premiação das Secretarias de Educação
A pontuação de cada secretaria municipal de educação será a média aritmética dos pontos obtidos por todas as escolas municipais a ela vinculadas, participantes da 2ª Fase da OBFEP.
Serão concedidos troféus às 5 secretarias estaduais de educação (1 por cada região geográfica) que obtiverem maior pontuação em sua região geográfica (Nordeste, Norte, Centro-Oeste, Sudeste e Sul);
A premiação das Secretarias de Educação está vinculada ao desempenho dos alunos das  suas escolas municipais e estaduais participantes da 2ª Fase da OBFEP, segundo os critérios abaixo:
I. 4  pontos para cada aluno premiado com medalha de ouro;
II. 3  pontos para cada aluno premiado com medalha de prata;
III. 2  pontos para cada aluno premiado com medalha de bronze;
IV. 1 ponto para cada aluno premiado com menção honrosa.

## Escolas Participantes
A lista de escolas participantes está disponível no site da OBFEP.

wikiname: ptwiki

in_language: pt

wikitext:
[[Ficheiro:OBFEP - Logo Oficial.jpg |300px|thumb|Logo Oficial da '''Olimpíada Brasileira de Física na Escola Pública'''.]]

A '''Olimpíada Brasileira de Física das Escolas Públicas''' é uma [[Olimpíada]] de [[Física]] destinada a alunos de escolas públicas de todo o [[Brasil]]

== Objetivos ==
A Olimpíada Brasileira de Física das Escolas Públicas visa a valorização da escola pública, a melhoria do ensino e estudo das ciências, propiciando ao estudante uma forma de avaliar sua aptidão e seu interesse pela Ciência, em geral, e pela Física em particular. A OBFEP de um ponto de vista mais geral, se insere no conjunto de ações que buscam o sucesso e a permanência do estudante na escola e o desenvolvimento de práticas educativas que envolvam o maior número possível de estudantes; visa-se, assim, o uso das ciências para compreensão da realidade dos alunos com a realização de atividades que estimulem sua criatividade.

== Regulamento ==

Os alunos participantes da OBFEP são divididos em 3 níveis, de acordo com o seu grau de escolaridade, como a seguir:

; Nível A:Alunos matriculados no 9° ano do Ensino Fundamental, no ano letivo correspondente ao da realização das provas.

; Nível B:Alunos matriculados na 1ª ou 2ª série do Ensino Médio, no ano letivo correspondente ao da realização das provas.

; Nível C:Alunos matriculados na 3ª série do Ensino Médio, no ano letivo correspondente ao da realização das provas.:

A OBFEP é desenvolvida em duas fases:

; Primeira Fase:Prova objetiva (múltipla escolha). Participam dessa fase todos os alunos inscritos por suas escolas.

; Segunda Fase:Prova discursiva. Para essa fase classificam-se 5% dos alunos com melhor desempenho em cada Nível na 1ª Fase.

Cabe a cada escola selecionar os alunos com melhor desempenho na Primeira Fase e que participarão da Segunda Fase, como também fixar previamente critérios de desempate a serem aplicados, quando necessário, de modo a não exceder sua cota de 5% em cada nível.
Em [[2012]], será a 1ª edição na qual alunos de todos os estados poderão participar.

== Provas ==

=== Provas da 1ª Fase ===

As provas da 1ª fase são realizadas em cada escola participante. Constam de 15 questões objetivas nos Níveis A e C e de 20 questões no Nível B (cada aluno de seu respectivo ano responde a 15 destas questões).

=== Provas da  2ª Fase ===

As provas da 2ª Fase são realizadas nos centros de aplicação. A prova experimental contém 2 questões e a prova teórica consta de 5 questões para os Níveis A e C e de 8 questões para o Nível B (cada aluno de seu respectivo ano responde a 5 destas questões).

== Premiação ==

=== Premiação Nacional ===

Serão concedidas 240 medalhas de ouro aos alunos das escolas municipais, estaduais e federais que obtiverem, considerando a modalidade de escola, as 20 primeiras colocações na classificação nacional, em cada uma das séries/anos.

Serão concedidas 240 medalhas de prata aos alunos das escolas municipais, estaduais e federais que obtiverem, considerando a modalidade de escola, as 20 colocações seguintes às primeiras  na classificação nacional, em cada uma das séries/ano.

Serão concedidas 240 medalhas de bronze aos alunos das escolas municipais, estaduais e federais que obtiverem, considerando a modalidade de escola, as 20 colocações seguintes às  segundas na classificação nacional, em cada uma das séries/anos.

=== Premiação estadual ===

Serão concedidas até 972 medalhas de ouro aos 36 alunos – 9 de cada série/ano, três em cada modalidade de escola - que obtiverem maior pontuação nas escolas municipais, estaduais e federais em cada Unidade Federativa (UF)

Serão concedidas até 972 medalhas de prata aos 36 alunos – 9 de cada série/ano, três em cada modalidade de escola - que obtiverem maior pontuação nas escolas municipais, estaduais e federais em cada Unidade Federativa (UF).

Serão concedidas até 972 medalhas de bronze  aos 36 alunos – 9 de cada série/ano, três em cada modalidade de escola - que obtiverem maior pontuação nas escolas municipais, estaduais e federais em cada Unidade Federativa (UF).

Serão concedidos, a critério da Comissão da OBFEP, certificados de Menção Honrosa aos alunos de maior pontuação de todas as UFs que não forem contemplados com medalhas.

=== Premiação dos Professores ===

A premiação dos professores estará vinculada à premiação dos estudantes.
Serão premiados, com medalhas e certificados, 131 professores.
Os critérios para que o professor de cada aluno de escola contemplado com medalhas receba pontos, são:

'''I.''' 4 pontos para cada aluno premiado com medalha de ouro;

'''II.''' 3 pontos para cada aluno premiado com medalha de prata;

'''III.''' 2 pontos para cada aluno premiado com medalha de bronze:

'''IV.''' 1 ponto para cada aluno premiado com menção honrosa.

Os 131 professores premiados serão distribuídos da seguinte forma:

'''I.''' 27 professores de escolas federais (um para cada unidade da federação) que obtiverem o maior número de pontos dentre os professores das escolas federais de sua respectiva UF.

'''II.''' 54 professores (dois para cada unidade da federação) de escolas municipais e estaduais  que obtiverem a maior pontuação em sua UF.

'''III.''' 50  professores de escolas municipais e estaduais que obtiverem a maior pontuação na classificação nacional, independente da UF.

=== Premiação das Escolas ===

Serão premiadas  81 escolas, três em cada UF, que obtiverem a maior pontuação, sendo uma federal, uma estadual e uma municipal.
A premiação das escolas estará vinculada ao desempenho de seus alunos e a pontuação obtida, segundo os critérios abaixo:

'''I.''' 4  pontos para cada aluno premiado com medalha de ouro;

'''II.''' 3  pontos para cada aluno premiado com medalha de prata;

'''III.''' 2  pontos para cada aluno premiado com medalha de bronze;

'''IV.''' 1 ponto para cada aluno premiado com menção honrosa.

=== Premiação das Secretarias de Educação ===

A pontuação de cada secretaria municipal de educação será a média aritmética dos pontos obtidos por todas as escolas municipais a ela vinculadas, participantes da 2ª Fase da OBFEP.
Serão concedidos troféus às 5 secretarias estaduais de educação (1 por cada região geográfica) que obtiverem maior pontuação em sua região geográfica (Nordeste, Norte, Centro-Oeste, Sudeste e Sul);

A premiação das Secretarias de Educação está vinculada ao desempenho dos alunos das  suas escolas municipais e estaduais participantes da 2ª Fase da OBFEP, segundo os critérios abaixo:

'''I.''' 4  pontos para cada aluno premiado com medalha de ouro;

'''II.''' 3  pontos para cada aluno premiado com medalha de prata;

'''III.''' 2  pontos para cada aluno premiado com medalha de bronze;

'''IV.''' 1 ponto para cada aluno premiado com menção honrosa.

== Escolas Participantes ==

A lista de escolas participantes está disponível no site da OBFEP.

== Referências ==
* [http://www.obfep.org.br/ Site oficial da OBFEP]

== Ligações externas ==
* [http://www.obfep.org.br Olimpíada Brasileira de Física de Escolas Públicas]

{{Competições científicas}}

[[Categoria:Competições científicas do Brasil|Física Escolas Públicas]]


text:
# Brian Nielsen
Pour les articles homonymes, voir Nielsen.
Brian Nielsen est un boxeur danois né le 1er avril 1965 à Korsoer.

## Carrière amateur
En 1992, il est sélectionné pour les Jeux olympiques de Barcelone dans la catégorie super-lourds. Il est éliminé au stade des demi-finales par Roberto Balado 15 points à 1 mais remporte la médaille de bronze.

## Carrière professionnelle
Il passe professionnel dans la catégorie poids lourds à 27 ans en septembre 1992. Entre fin 1992 et l'été 1994, il remporte 12 victoires.
Son style se caractérise par une pression constante, avançant sans relâche sur son adversaire. En octobre 1994, pour son premier véritable test, il fait face à l'ancien champion du monde WBA James Smith à Copenhague. Fidèle à son style, il bat l'américain au cinquième round. Nielsen poursuit sa route et bat deux autres anciens champions du monde des lourds et lourds-légers en octobre et décembre 1995 : Tony Tubbs en 4 rounds et Carlos De León en 3 rounds. Le 21 janvier 1996, après 23 victoires en autant de combats, il affronte Tony LaRosa. Ce combat a pour enjeu le titre mondial IBO (titre mineur au niveau international). Nielsen devant ses compatriotes bat son adversaire en deux reprises. Désormais, quitte à ne jamais boxer pour des titres majeurs, il boxe à la maison.
Nielsen défend une première fois son titre face à l'ex challenger WBC, le puncheur Phil Jackson, toujours au Danemark: il s'en débarrasse en six rounds. Il bat la même année 5 adversaires d'affilée. Parmi ceux-ci, les vétérans Mike Hunter et Jerry Halstead sont mis hors de combat en 5 et 2 rounds et l'ex champion olympique Andrew Maynard en 6 rounds.
Après ces combats, il défend son titre une deuxième fois face à une légende des poids lourds, l'ancien double champion du monde Larry Holmes, le 24 janvier 1997. Pour la première fois, il est à la limite d'être battu mais le fait de boxer à domicile contribue finalement à ce qu'il soit déclaré vainqueurs aux points. Après 4 nouvelles victoires face à des faire-valoir, Brian Nielsen défend son titre contre Don Steele, invaincu en 41 combats, tous remportés par KO, mais contre des adversaires de niveau modeste. Steele se retrouve à terre dès le premier round. À peine relevé, il encaisse de nombreux coups avant que le gong sonne. Au deuxième round, il retourne deux fois au tapis, la deuxième fois pour le compte.
À la suite de cette victoire, Nielsen remporte neuf autres combats notamment contre Lionel Butler (terrassé au premier round par une droite au plexus) et Peter McNeeley, adversaire médiatique mais limité qui est mis KO en 3 rounds. À 34 ans, Brian Nielsen totalise 48 victoires (32 KO) et aucune défaite. Il égale le record de Rocky Marciano (49 victoires en 49 combats) en battant Tim Witherspoon par KO technique au 4e round, sans toutefois avoir détenu de ceinture mondiale majeure, contrairement à Marciano.
Lorsqu'il affronte l'américain Dicky Ryan, il est finalement battu par arrêt de l'arbitre au dixième round. Il perd ainsi une occasion de titre mondial face à Lennox Lewis ainsi que son titre IBO alors qu'il ne l'avait pas mis en jeu. Se relançant fin 1999 après 4 nouvelles victoires, Nielsen s'empare d'un nouveau titre mineur (IBC) en 2001 aux dépens de Troy Weyda en 8 rounds. Il défend son titre face à l'ancien espoir Jeremy Williams (KO au cinquième round), Andy Sample (KO au deuxième round) et Thomas Williams (KO au troisième round). Il prend ensuite sa revanche en dominant Dicky Ryan et pour son dernier combat titre en jeu, il domine Orlin Norris aux points en 12 rounds.
En 2001, Mike Tyson choisit d'affronter Brian Nielsen. À 36 ans, ce dernier à droit à un grand coup de projecteur. Si Nielsen est une star au Danemark, il est peu connu hors de son pays. Avec 60 victoires (43 KO) et 1 défaite, s'il l'emporte c'est la porte ouverte pour un combat de championnat du monde contre Lennox Lewis. Au Danemark, c'est le plus gros événement sportif de l'année. Le combat a finalement lieu le 13 octobre 2001. Nielsen résiste bien mais chute pour la première fois de sa carrière au troisième round. Il est vite débordé les rounds suivants et abandonne à l'appel du septième round. Par la suite, il remporte deux nouvelles victoires dont une face à l'ex champion du monde des lourds-légers Uriah Grant. En 2003, à la suite d'une bagarre, il effectue 40 jours de prison, il ne combattra plus sur le ring durant le reste de la décennie.
En mai 2011, il remonte sur le ring après 9 ans d'absence, face à Evander Holyfield. Bien qu'il monte sur le ring à 108 kilos, soit le poids le plus faible enregistré de toute sa carrière professionnelle, la ceinture WBF que détient Holyfield n'est pas en jeu, vu l'âge et la longue absence de Nielsen. Il est battu par KO technique au 10e round.

wikiname: frwiki

title: Brian Nielsen

in_language: fr

wikitext:
{{Voir homonymes|Nielsen}}
{{Infobox Boxeur
 | nom                    = Brian Nielsen
 | image                  = Danish boxer Brian Nielsen.png
 | légende                =
 | taille image           =
 | nom de naissance       = Brian Nielsen
 | surnom                 =
 | nationalité            = {{Danemark}}
 | date de naissance      = {{date|1|avril|1965|âge=oui|en sport}}
 | lieu de naissance      = Korsoer, [[Danemark]]
 | catégorie              = [[Poids lourds]] et [[poids super-lourds|super-lourds]]
 | style                  =
 | date de décès          =
 | lieu de décès          =
 | taille                 = {{taille|m=1.91}}
 | combats                = 67
 | victoires              = 64
 | KO                     = 43
 | défaites               = 3
 | matchs nuls            =
 | sans décision          =
 | titres                 = Champion poids lourds IBO (1996-1998) et IBC (2001)
 | combats amateurs       =
 | victoires amateurs     =
 | KO amateurs            =
 | défaites amateurs      =
 | matchs nuls amateurs   =
 | sans décision amateurs =
 | titres amateurs        = Médaillé de bronze aux [[Boxe aux Jeux olympiques d'été de 1992|Jeux de Barcelone en 1992]] (poids super-lourds)
 | date de mise à jour    = 8 février 2014
}}

'''Brian Nielsen''' est un boxeur danois né le {{date|1er|avril|1965}} à Korsoer.

== Carrière amateur ==
En 1992, il est sélectionné pour les Jeux olympiques de Barcelone dans la catégorie super-lourds. Il est éliminé au stade des demi-finales par [[Roberto Balado]] {{unité|15|points}} à 1 mais remporte la médaille de bronze<ref>{{en}} [http://amateur-boxing.strefa.pl/Championships/OlympicGames1992.html Résultats des Jeux olympiques 1992] (amateur-boxing.strefa.pl)</ref>.

== Carrière professionnelle ==
Il passe professionnel dans la catégorie [[poids lourds]] à {{unité|27|ans}} en septembre 1992. Entre fin 1992 et l'été 1994, il remporte 12 victoires.
Son style se caractérise par une pression constante, avançant sans relâche sur son adversaire. En octobre 1994, pour son premier véritable test, il fait face à l'ancien champion du monde WBA [[James Smith (boxe anglaise)|James Smith]] à [[Copenhague]]. Fidèle à son style, il bat l'américain au cinquième round. Nielsen poursuit sa route et bat deux autres anciens champions du monde des lourds et [[Poids lourds-légers|lourds-légers]] en octobre et décembre 1995 : [[Tony Tubbs]] en 4 rounds et [[Carlos De León]] en 3 rounds. Le 21 janvier 1996, après 23 victoires en autant de combats, il affronte Tony LaRosa. Ce combat a pour enjeu le titre mondial IBO (titre mineur au niveau international). Nielsen devant ses compatriotes bat son adversaire en deux reprises. Désormais, quitte à ne jamais boxer pour des titres majeurs, il boxe ''à la maison''.

Nielsen défend une première fois son titre face à l'ex challenger [[World Boxing Council|WBC]], le puncheur Phil Jackson, toujours au Danemark: il s'en débarrasse en six rounds. Il bat la même année 5 adversaires d'affilée. Parmi ceux-ci, les vétérans Mike Hunter et Jerry Halstead sont mis hors de combat en 5 et 2 rounds et l'ex champion olympique [[Andrew Maynard]] en 6 rounds.

Après ces combats, il défend son titre une deuxième fois face à une légende des poids lourds, l'ancien double champion du monde [[Larry Holmes]], le 24 janvier 1997. Pour la première fois, il est à la limite d'être battu mais le fait de boxer à domicile contribue finalement à ce qu'il soit déclaré vainqueurs aux points. Après 4 nouvelles victoires face à des faire-valoir, Brian Nielsen défend son titre contre Don Steele, invaincu en 41 combats, tous remportés par KO, mais contre des adversaires de niveau modeste. Steele se retrouve à terre dès le premier round. À peine relevé, il encaisse de nombreux coups avant que le gong sonne. Au deuxième round, il retourne deux fois au tapis, la deuxième fois pour le compte.

À la suite de cette victoire, Nielsen remporte neuf autres combats notamment contre Lionel Butler (terrassé au premier round par une droite au plexus) et Peter McNeeley, adversaire médiatique mais limité qui est mis KO en 3 rounds. À {{unité|34|ans}}, Brian Nielsen totalise 48 victoires (32 KO) et aucune défaite. Il égale le record de [[Rocky Marciano]] (49 victoires en 49 combats) en battant [[Tim Witherspoon]] par KO technique au {{4e|round}}, sans toutefois avoir détenu de ceinture mondiale majeure, contrairement à Marciano.

Lorsqu'il affronte l'américain Dicky Ryan, il est finalement battu par arrêt de l'arbitre au dixième round. Il perd ainsi une occasion de titre mondial face à [[Lennox Lewis]] ainsi que son titre IBO alors qu'il ne l'avait pas mis en jeu. Se relançant fin 1999 après 4 nouvelles victoires, Nielsen s'empare d'un nouveau titre mineur (IBC) en 2001 aux dépens de Troy Weyda en 8 rounds. Il défend son titre face à l'ancien espoir Jeremy Williams (KO au cinquième round), Andy Sample (KO au deuxième round) et Thomas Williams (KO au troisième round). Il prend ensuite sa revanche en dominant Dicky Ryan et pour son dernier combat titre en jeu, il domine [[Orlin Norris]] aux points en 12 rounds.

En 2001, [[Mike Tyson]] choisit d'affronter Brian Nielsen. À {{unité|36|ans}}, ce dernier à droit à un grand coup de projecteur. Si Nielsen est une star au Danemark, il est peu connu hors de son pays. Avec 60 victoires (43 KO) et 1 défaite, s'il l'emporte c'est la porte ouverte pour un combat de championnat du monde contre Lennox Lewis. Au Danemark, c'est le plus gros événement sportif de l'année. Le combat a finalement lieu le 13 octobre 2001. Nielsen résiste bien mais chute pour la première fois de sa carrière au troisième round. Il est vite débordé les rounds suivants et abandonne à l'appel du septième round. Par la suite, il remporte deux nouvelles victoires dont une face à l'ex champion du monde des lourds-légers [[Uriah Grant]]. En 2003, à la suite d'une bagarre, il effectue {{unité|40|jours}} de prison, il ne combattra plus sur le ring durant le reste de la décennie.

En mai 2011, il remonte sur le ring après {{unité|9|ans}} d'absence, face à [[Evander Holyfield]]. Bien qu'il monte sur le ring à 108 kilos, soit le poids le plus faible enregistré de toute sa carrière professionnelle, la ceinture WBF que détient Holyfield n'est pas en jeu, vu l'âge et la longue absence de Nielsen. Il est battu par KO technique au {{10e|round}}<ref>{{en}} [https://boxrec.com/en/event/611705/1557618 Evander Holyfield vs. Brian Nielsen] (boxrec.com)</ref>.

== Références ==
{{Références}}

== Liens externes ==
* {{Bases sport}}

{{Portail|Boxe anglaise|Danemark}}

{{CLEDETRI:Nielsen, Brian}}
[[Catégorie:Boxeur danois]]
[[Catégorie:Boxeur aux Jeux olympiques d'été de 1992]]
[[Catégorie:Naissance en avril 1965]]
[[Catégorie:Naissance à Copenhague]]
[[Catégorie:Médaillé de bronze olympique danois]]

title: Fiche d’identité

Nom de naissance: Brian Nielsen

Nationalité: Danemark

Naissance: 1er avril 1965 · Korsoer, Danemark

Catégorie: Poids lourds et super-lourds

title: Palmarès

Titres amateurs: Médaillé de bronze aux Jeux de Barcelone en 1992 (poids super-lourds)

title: Dernière mise à jour : 8 février 2014

Dernière mise à jour : 8 février 2014: modifier


text:
# Chiesa di San Gregorio (Salerno)
La chiesa di San Gregorio è un edificio di culto che si trova nel centro storico di Salerno sulla Via dei Mercanti, l'antica strada commerciale di Salerno.

## Caratteristiche
La chiesa longobarda, costruita intorno all'anno mille, era originariamente a tre navate. Nel Settecento, allo scopo di facilitare l'accesso al vicino Palazzo Pinto, ne fu demolita un'ala fatiscente.
Attualmente l'interno della ex-chiesa ospita il Museo virtuale della scuola medica salernitana, dove vengono esposte copie di immagini didattiche e materiale fotografico relativo alla illustre "Scuola".
Vi sono inoltre numerose riproduzioni (di miniature e di documenti originali del medioevo) relazionate alla storia della medicina, come quella del famoso "Regimen sanitatis".
Una lapide in arenaria (attualmente custodita presso il Museo diocesano) proveniente dalla controfacciata della chiesa, testimonia che essa nel 1176 subì un importante restauro per ordine del re Guglielmo II.
La chiesa a seguito di una fase di ristrutturazione per migliorare l'area espositiva del Museo, che attrae la maggioranza dei turisti in visita al vicino duomo, è stata riaperta al pubblico il 18 dicembre 2009.

wikiname: itwiki

title: Chiesa di San Gregorio (Salerno)

in_language: it

wikitext:
{{Edificio religioso
|Nome = Chiesa di San Gregorio
|Immagine = Museo_Virtuale_Salerno.JPG
|Larghezza =
|Didascalia =
|SiglaStato = ITA
|Regione = Campania
|NomeComune = Salerno
|Latitudine = 40.67905
|Longitudine = 14.76008
|Religione = Cattolica
|Ordine =
|AnnoConsacr =
|AnnoSconsacr =
|Fondatore =
|Architetto =
|StileArchitett =
|InizioCostr = intorno all'anno mille
|FineCostr =
|Demolizione =
|Sito =
}}

La '''chiesa di San Gregorio''' è un edificio di culto che si trova nel [[centro storico di Salerno]] sulla [[Via dei Mercanti]], l'antica strada commerciale di [[Salerno]].

==Caratteristiche==
La chiesa longobarda, costruita intorno all'anno mille, era originariamente a tre navate. Nel [[XVIII secolo|Settecento]], allo scopo di facilitare l'accesso al vicino [[Palazzo Pinto di Salerno|Palazzo Pinto]], ne fu demolita un'ala fatiscente.<ref>[http://www.italiavirtualtour.it/dettaglio.php?id=94648 Video di Via dei Mercanti all'altezza della Chiesa di San Gregorio]</ref>

Attualmente l'interno della ex-chiesa ospita il [[Museo virtuale della scuola medica salernitana]], dove vengono esposte copie di immagini didattiche e materiale fotografico relativo alla illustre "Scuola".

Vi sono inoltre numerose riproduzioni (di miniature e di documenti originali del medioevo) relazionate alla storia della medicina, come quella del famoso "Regimen sanitatis".

Una lapide in [[arenaria]] (attualmente custodita presso il [[Museo diocesano di Salerno|Museo diocesano]]) proveniente dalla controfacciata della chiesa, testimonia che essa nel [[1176]] subì un importante restauro per ordine del re Guglielmo II.

La chiesa a seguito di una fase di ristrutturazione per migliorare l'area espositiva del Museo, che attrae la maggioranza dei turisti in visita al vicino [[Duomo di Salerno|duomo]], è stata riaperta al pubblico il 18 dicembre [[2009]].

==Note==
<references/>

== Voci correlate ==
* [[Museo didattico della scuola medica salernitana]]
* [[Via dei Mercanti]]
* [[Scuola Medica Salernitana]]

==Altri progetti==
{{interprogetto}}

==Collegamenti esterni==
*{{cita web|url=http://www.culturaitalia.it/opencms/it/contenuti/focus/focus_0673.html?T=1261219703597|titolo=Riapre il Museo didattico nella ex-chiesa di San Gregorio}}

{{Chiese di Salerno}}
{{Portale|architettura|Salerno}}

[[Categoria:Chiese sconsacrate di Salerno|Gregorio]]
<!-- [[Categoria:Chiese dedicate a san Gregorio]] -->

title: Chiesa di San Gregorio

Stato: Italia

Regione: Campania

Località: Salerno

Religione: Cattolica

Titolare: San Gregorio

Arcidiocesi: Salerno-Campagna-Acerno

Inizio costruzione: intorno all'anno mille


text:
# Elena Kirby
Elena Kirby (Ginebra, 26 de enero de 1935) es la hija primogénita de la gran princesa Leonida Gueórguievna de Rusia, fruto de su primer matrimonio junto al magnate estadounidense Sumner Moore Kirby. Es por tanto hijastra del gran príncipe Vladimiro Kirílovich de Rusia, último jefe indiscutido de la dinastía Románov, así como hermana mayor de la gran princesa María Vladímirovna, también pretendiente a la jefatura de la dinastía. El gran príncipe Vladimiro, en cuanto jefe de la Casa Imperial, le concedio en 1976 el título de «Condesa de Duina» junto al tratamiento de «Alteza Ilustrísima». Su título hace referencia al río Duina en el noreste de Rusia. Desde la titulación por parte de su padrastro, se le considera parte de la nobleza del extinto Imperio ruso. Está emparentada también con la familia real del también extinto Reino de Georgia a través de su madre, quién perteneció a la rama mayor de la dinastía Bagrationi. Es también hermana de la galerista estadounidense, Gloria Kirby.

## Títulos y tratamientos
| ● 26 de enero de 1935-1976: | Señorita Elena Kirby                                     |
| ● 1976-presente:            | Su Alteza Ilustrísima doña Elena Kirby, condesa de Duina |

## Distinciones honoríficas
- Dama de la Orden de Santa Catalina (1976)

wikiname: eswiki

title: Elena Kirby

in_language: es

wikitext:
{{Ficha de noble
| nombre = Elena Kirby
| título = Condesa de Duina
| nombre completo = Elena Luisa Kirby y Bagration-Mukhrani
| tratamiento = [[Anexo:Tratamientos protocolarios de la monarquía y la nobleza|Alteza Ilustrísima]]
| fecha de nacimiento = {{Fecha de nacimiento|26|1|1935|edad}}
| lugar de nacimiento = [[Ginebra]], {{Suiza}}
| dinastía = Kirby
| padre = Sumner Moore Kirby
| madre = [[Leonida Gueórguievna Bagratión|Leonida Bagration-Mukhrani]]
}}

'''Elena Kirby''' ([[Ginebra]], 26 de enero de 1935) es la hija primogénita de la gran princesa [[Leonida Gueórguievna Bagratión|Leonida Gueórguievna de Rusia]], fruto de su primer matrimonio junto al magnate estadounidense Sumner Moore Kirby.<ref>[http://www.noblesseetroyautes.com/helene-kirby-comtesse-dvinskaya/ Nobleza y Realeza]</ref> Es por tanto hijastra del gran príncipe [[Vladimiro Kirílovich de Rusia]], último jefe indiscutido de la [[dinastía Románov]], así como hermana mayor de la gran princesa [[María Vladímirovna Románova|María Vladímirovna]], también pretendiente a la jefatura de la dinastía. El gran príncipe Vladimiro, en cuanto jefe de la Casa Imperial, le concedio en 1976 el título de «Condesa de Duina» junto al tratamiento de «Alteza Ilustrísima». Su título hace referencia al [[Duina|río Duina]] en el noreste de [[Rusia]]. Desde la titulación por parte de su padrastro, se le considera parte de la [[Nobleza de Rusia|nobleza]] del extinto [[Imperio ruso]]. Está emparentada también con la familia real del también extinto [[Reino de Georgia]] a través de su madre, quién perteneció a la rama mayor de la [[dinastía Bagrationi]]. Es también hermana de la galerista estadounidense, [[Gloria Kirby]].

== Títulos y tratamientos ==
{{Tabla de títulos nobiliarios
|tratamiento1 = Señorita
|título1      = Elena Kirby
|fecha1a      = 26 de enero de 1935
|fecha1b      = 1976
|tratamiento2 = Su Alteza Ilustrísima
|título2      = doña Elena Kirby, condesa de Duina
|fecha2a      = 1976
}}
==Distinciones honoríficas==
* [[Archivo:Order Saint Catherine.png|50px]] Dama de la [[Orden de Santa Catalina]] (1976)

== Referencias ==
{{listaref}}

== Enlaces externos ==
{{Commonscat|Elena Kirby}}

{{NF|1935||Kirby, Elena}}

[[Categoría:Nacidos en Ginebra]]

title: Información personal

Nombre completo: Elena Luisa Kirby y Bagration-Mukhrani

Tratamiento: Alteza Ilustrísima

Nacimiento: 26 de enero de 1935 (90 años) · Ginebra, Suiza

title: Familia

Dinastía: Kirby

Padre: Sumner Moore Kirby

Madre: Leonida Bagration-Mukhrani


text:
# Recopa Mineira 2022
La Recopa Mineira 2022 è stata la terza edizione di questa coppa dello Stato brasiliano del Minas Gerais organizzata dalla FMF.
Si è tenuta in gara unica allo Stadio Joaquim Portugal di São João del-Rei il 14 gennaio 2023 e ha visto contrapposti i campioni del Troféu do Interior dell'Athletic contro i vincitori del Troféu Inconfidência del Democrata-GV.
La finale è stata vinta per 1-0 dall'Athletic Club, che ha conquistato il titolo per la prima volta nella sua storia.

## Formula
Partita in gara unica. In caso di parità dopo i 90 minuti regolamentari sono previsti i tiri di rigore.

## Partecipanti
| Squadre      | Qualificazione                          | Partecipazioni precedenti |
| ------------ | --------------------------------------- | ------------------------- |
| Athletic     | Vincitore del Troféu do Interior 2022   | 0                         |
| Democrata-GV | Vincitore del Troféu Inconfidência 2022 | 0                         |

## Tabellino
| Arbitro: | Felipe Fernandes de Lima |

|                              |           |  |
| Gabriel Marques 90+2’ (aut.) | Marcatori |  |

| Athletic Club | Democrata |

|                 |    |                 |       |     |
|                 |    |                 |       |     |
| P               | 1  | Denivys         |       |     |
| D               | 2  | Patric          | 90+2’ | 80’ |
| D               | 3  | Danilo Cardoso  | 86’   |     |
| D               | 4  | Lucas Balardin  |       |     |
| D               | 6  | Alason Carioca  |       |     |
| C               | 5  | Diego Fumaça    |       |     |
| C               | 8  | Matheuzão       |       | 45’ |
| C               | 10 | Vini Locatelli  | 15’   | 64’ |
| A               | 7  | Welinton Torrão | 53’   |     |
| A               | 11 | Douglas Santos  |       | 75’ |
| A               | 9  | Sassá           |       |     |
| A disposizione: |    |                 |       |     |
| P               | 12 | Júlio César     |       |     |
| D               | 13 | Douglas Pelé    |       | 80’ |
| D               | 14 | Victor Sallinas |       |     |
| D               | 15 | Edson Alves     |       |     |
| D               | 16 | Vinícius Silva  |       | 75’ |
| D               | 21 | Rayan Ribeiro   |       |     |
| C               | 17 | Patrik Recife   |       |     |
| C               | 20 | Antônio Falcão  |       | 64’ |
| C               | 22 | Daniel de Pauli |       |     |
| A               | 18 | Felipe Micael   |       |     |
| A               | 19 | Gui Mendes      |       | 45’ |
| Allenatore:     |    |                 |       |     |
| Roger Silva     |    |                 |       |     |

|                 |                 |                   |       |     |
|                 |                 |                   |       |     |
| P               | 1               | Glaycon           |       |     |
| D               | 21              | Douglas Dias      | 83’   |     |
| D               | 22              | Rony Fernandes    |       | 80’ |
| D               | 4               | Gabriel Marques   | 57’   |     |
| D               | 14              | Léo Carioca       |       |     |
| C               | 17              | Nestor Mansur     |       |     |
| C               | 10              | Mateusinho        |       | 74’ |
| C               | 19              | Thiaguinho        |       | 80’ |
| A               | 18              | Gabriel Porquinho |       | 58’ |
| A               | 27              | Luiz Fernando     |       | 58’ |
| A               | 9               | Brandao           | 53’   |     |
| A disposizione: |                 |                   |       |     |
| P               | 12              | Lucão             |       |     |
| P               | 23              | Marcos Portilho   |       |     |
| D               | 2               | Wanderson Lima    |       | 80’ |
| D               | 3               | Rafael Caldeira   | 83’   | 80’ |
| C               | 5               | Gabriel Vieira    | 90+5’ | 74’ |
| C               | 8               | Fábio Kauê Pires  |       |     |
| C               | 11              | Bruninho          |       | 58’ |
| C               | 25              | Pedro Favela      |       |     |
| C               | 26              | Luann             |       |     |
| A               | 15              | Diego Fernandes   |       |     |
| A               | 7               | Pablinho          | 90+3’ | 58’ |
| Allenatore:     |                 |                   |       |     |
| Paulo Schardong | Paulo Schardong | Paulo Schardong   | 4’    |     |

title: Recopa Mineira 2022

wikitext:
{{Edizione di competizione sportiva
 | nome = Recopa Mineira 2022
 | logo =
 | dimensioni logo =
 | competizione = Recopa Mineira
 | sport = Calcio
 | edizione = 3ª
 | organizzatore = [[Federação Mineira de Futebol|FMF]]
 | date = 14 gennaio 2023
 | luogo bandiera = BRA
 | partecipanti = 2
 | formula = Gara unica
 | impianto = Stadio Joaquim Portugal, [[São João del-Rei]]
 | sito web =
 | vincitore = {{Calcio Athletic Club (MG)}}
 | volta = 1
 | secondo = {{Calcio Democrata (GV)}}
 | pubblico =
 | incontri disputati = 1
 | gol = 1
 | edizione precedente = [[Recopa Mineira 2021]]
 | edizione successiva = [[Recopa Mineira 2023]]
}}
La '''Recopa Mineira 2022''' è stata la terza edizione di questa coppa dello [[Stato brasiliano]] del [[Minas Gerais]] organizzata dalla [[Federação Mineira de Futebol|FMF]].

Si è tenuta in gara unica allo Stadio Joaquim Portugal di [[São João del-Rei]] il 14 gennaio 2023 e ha visto contrapposti i campioni del ''Troféu do Interior'' dell'{{Calcio Athletic Club (MG)|N}} contro i vincitori del ''[[Troféu Inconfidência]]'' del {{Calcio Democrata (GV)|N}}.

La finale è stata vinta per 1-0 dall'Athletic Club, che ha conquistato il titolo per la prima volta nella sua storia.<ref>{{Cita web|url=https://ge.globo.com/mg/zona-da-mata-centro-oeste/jogo/14-01-2023/athletic-club-democrata-gv.ghtml|titolo=Sassá perde pênalti na estreia, mas Athletic vence Democrata GV com gol contra e conquista a Recopa Mineira|lingua=pt}}</ref>

==Formula==
Partita in gara unica. In caso di parità dopo i 90 minuti regolamentari sono previsti i [[tiri di rigore]].<ref>{{Cita web|url=http://fmf.esumula.com.br/Arquivos/ArquivosCompeticao/1443/Arquivo_14432269.pdf|titolo=Campeonato Mineiro Sicoob 2022|lingua=pt}}</ref>

==Partecipanti==
{| class="wikitable"
|-
!Squadre
!Qualificazione
!Partecipazioni precedenti
|-
|{{Calcio Athletic Club (MG)}}
|Vincitore del Troféu do Interior 2022
|0
|-
|{{Calcio Democrata (GV)}}
|Vincitore del [[Troféu Inconfidência 2022]]
|0
|}

{{clear}}
== Tabellino ==
{{Incontro di club
 | Sport = calcio
 | Giornomese = 14 gennaio
 | Anno = 2023
 | Ora = 15:00 [[UTC-3]]
 | Squadra 1 = Athletic Club (MG)
 | Squadra 2 = Democrata (GV)
 | Punteggio 1 = 1
 | Punteggio 2 = 0
 | Supplementari =
 | TiriExtra =
 | PuntiTiriExtra 1 =
 | PuntiTiriExtra 2 =
 | Referto =http://sge.esumula.com.br/sumulas/Sumula_Jogo_37584_F10.pdf
 | Città = São João del-Rei
 | Stadio = Stadio Joaquim Portugal
 | Spettatori =
 | Arbitro = Felipe Fernandes de Lima
 | Nazarbitro = BRA
 | Marcatori 1 = Gabriel Marques {{Goal|90+2|aut}}
 | Marcatori 2 =
}}

{| width=92%
|-
|{{Divisa Calcio
 | pattern_la = _athletic23h
 | pattern_b  = _athletic23h
 | pattern_ra = _athletic23h
 | pattern_sh = _whitesides
 | pattern_so =
 | leftarm    =
 | body       =
 | rightarm   =
 | shorts     = 000000
 | socks      = 000000
 | title      = Athletic Club
}}
|{{Divisa Calcio
 | pattern_la = _democratagv23a
 | pattern_b  = _democratagv23a
 | pattern_ra = _democratagv23a
 | pattern_sh = _blacksides
 | pattern_so = _democratagv23a
 | leftarm    =
 | body       =
 | rightarm   =
 | shorts     =
 | socks      =
 | title      = Democrata
}}
|}

{| width="100%"
|valign="top" width="50%"|
{| style="font-size: 90%" cellspacing="0" cellpadding="0"
|colspan=4|
|-
!width="25"| !!width="25"|
|-
|P ||'''1''' || {{Bandiera|BRA}} Denivys
|-
|D ||'''2''' || {{Bandiera|BRA}} [[Patric Cabral Lalau|Patric]] || {{Cartellinogiallo|90+2}} || {{Sostout|80}}
|-
|D ||'''3''' || {{Bandiera|BRA}} [[Danilo Cardoso]] || {{Cartellinogiallo|86}}
|-
|D ||'''4''' || {{Bandiera|BRA}} Lucas Balardin
|-
|D ||'''6''' || {{Bandiera|BRA}} Alason Carioca
|-
|C ||'''5''' || {{Bandiera|BRA}} Diego Fumaça
|-
|C ||'''8''' || {{Bandiera|BRA}} Matheuzão || || {{Sostout|45}}
|-
|C ||'''10''' || {{Bandiera|BRA}} [[Vini Locatelli]] || {{Cartellinogiallo|15}} || {{Sostout|64}}
|-
|A ||'''7''' || {{Bandiera|BRA}} Welinton Torrão || {{Cartellinorosso|0|53}}
|-
|A ||'''11''' || {{Bandiera|BRA}} Douglas Santos || || {{Sostout|75}}
|-
|A ||'''9''' || {{Bandiera|BRA}} [[Sassá]]
|-
|colspan=3|'''A disposizione:'''
|-
|P ||'''12''' || {{Bandiera|BRA}} [[Júlio César Jacobi|Júlio César]]
|-
|D ||'''13''' || {{Bandiera|BRA}} Douglas Pelé || || {{Sostin|80}}
|-
|D ||'''14''' || {{Bandiera|BRA}} Victor Sallinas
|-
|D ||'''15''' || {{Bandiera|BRA}} Edson Alves
|-
|D ||'''16''' || {{Bandiera|BRA}} Vinícius Silva || || {{Sostin|75}}
|-
|D ||'''21''' || {{Bandiera|BRA}} Rayan Ribeiro
|-
|C ||'''17''' || {{Bandiera|BRA}} Patrik Recife
|-
|C ||'''20''' || {{Bandiera|BRA}} Antônio Falcão || || {{Sostin|64}}
|-
|C ||'''22''' || {{Bandiera|BRA}} [[Daniel de Pauli]]
|-
|A ||'''18''' || {{Bandiera|BRA}} Felipe Micael
|-
|A ||'''19''' || {{Bandiera|BRA}} Gui Mendes || || {{Sostin|45}}
|-
|colspan=3|'''Allenatore:'''
|-
|colspan=3|{{Bandiera|BRA}} [[Roger Silva]]
|}
|valign="top" width="50%"|
{| style="font-size: 90%" cellspacing="0" cellpadding="0" align="center"
|colspan=4|
|-
!width=25| !!width=25|
|-
|P ||'''1''' || {{Bandiera|BRA}} Glaycon
|-
|D ||'''21''' || {{Bandiera|BRA}} Douglas Dias || {{Cartellinogiallo|83}}
|-
|D ||'''22''' || {{Bandiera|BRA}} Rony Fernandes || || {{Sostout|80}}
|-
|D ||'''4''' || {{Bandiera|BRA}} Gabriel Marques || {{Cartellinogiallo|57}}
|-
|D ||'''14''' || {{Bandiera|BRA}} Léo Carioca
|-
|C ||'''17''' || {{Bandiera|BRA}} Nestor Mansur
|-
|C ||'''10''' || {{Bandiera|BRA}} Mateusinho || || {{Sostout|74}}
|-
|C ||'''19''' || {{Bandiera|BRA}} Thiaguinho || || {{Sostout|80}}
|-
|A ||'''18''' || {{Bandiera|BRA}} Gabriel Porquinho || || {{Sostout|58}}
|-
|A ||'''27''' || {{Bandiera|BRA}} Luiz Fernando || || {{Sostout|58}}
|-
|A ||'''9''' || {{Bandiera|BRA}} Brandao || {{Cartellinorosso|0|53}}
|-
|colspan=3|'''A disposizione:'''
|-
|P ||'''12''' || {{Bandiera|BRA}} Lucão
|-
|P ||'''23''' || {{Bandiera|BRA}} Marcos Portilho
|-
|D ||'''2''' || {{Bandiera|BRA}} [[Wanderson Lima]] || || {{Sostin|80}}
|-
|D ||'''3''' || {{Bandiera|BRA}} Rafael Caldeira || {{Cartellinogiallo|83}} || {{Sostin|80}}
|-
|C ||'''5''' || {{Bandiera|BRA}} Gabriel Vieira || {{Cartellinogiallo|90+5}} || {{Sostin|74}}
|-
|C ||'''8''' || {{Bandiera|BRA}} Fábio Kauê Pires
|-
|C ||'''11''' || {{Bandiera|BRA}} Bruninho || || {{Sostin|58}}
|-
|C ||'''25''' || {{Bandiera|BRA}} Pedro Favela
|-
|C ||'''26''' || {{Bandiera|BRA}} Luann
|-
|A ||'''15''' || {{Bandiera|BRA}} Diego Fernandes
|-
|A ||'''7''' || {{Bandiera|BRA}} Pablinho || {{Cartellinogiallo|90+3}} || {{Sostin|58}}
|-
|colspan=3|'''Allenatore:'''
|-
|colspan="3"|{{Bandiera|BRA}} Paulo Schardong || {{Cartellinogiallo|4}}
|}
|}

== Note ==
<references />

{{portale|calcio}}

[[Categoria:Calcio nel 2022]]
[[Categoria:Recopa Mineira]]

title: Recopa Mineira 2022

Competizione: Recopa Mineira

Sport: Calcio

Edizione: 3ª

Organizzatore: FMF

Date: 14 gennaio 2023

Luogo: Brasile

Formula: Gara unica

Impianto/i: Stadio Joaquim Portugal, São João del-Rei

title: Risultati

Vincitore: Athletic · (1º titolo)

Secondo: Democrata-GV

title: Statistiche

Gol segnati: 1 (1 per incontro)

title: Cronologia della competizione

Cronologia della competizione: Recopa Mineira 2021 Recopa Mineira 2023


text:
# Christel i Eckhard Wehage
Christel i Eckhard Wehage (Christel Wehage: ur. 15 grudnia 1946 w Wolmirstedt; Eckhard Wehage: ur. 8 lipca 1948 w Berßel k. Osterwieck; oboje zm. 10 marca 1970 w Berlinie) – wschodnioniemieckie małżeństwo, które zmarło śmiercią samobójczą po nieudanej próbie uprowadzenia samolotu w celu ucieczki do RFN. Zaliczani są do ofiar śmiertelnych związanych z istnieniem Muru Berlińskiego.

## Okoliczności ucieczki i śmierci
Urodzony w Berßel k. Osterwieck Eckhard Wehage już w wieku 15 lat podjął kilka prób ucieczki do Niemiec Zachodnich. Zarówno pierwsza przez Morze Bałtyckie przy pomocy łodzi, jak i kolejna poprzez terytorium Czechosłowacji zakończyły się niepowodzeniem, w związku z czym skazany został pod zarzutem ucieczki z kraju (Republikflucht) na karę ośmiu miesięcy pozbawienia wolności w zawieszeniu. W 1967 r. został żołnierzem Volksmarine zobowiązując się do zawodowej służby wojskowej na okres 10 lat. Przydzielony do bazy marynarki NRD w Stralsundzie pełnił służbę na stawiaczu min oraz awansował do stopnia starszego bosmana. W latach służby poślubił również poznaną w międzyczasie i pochodzącą z okolic Magdeburga psychoterapeutkę Christel Zinke. Wobec licznych trudności materialnych, jak i problemów mieszkaniowych przekładających się na przeszkody w planowaniu potomstwa, zdesperowani małżonkowie zdecydowali się w 1970 r. na ucieczkę z NRD.
Spotkawszy się dzień wcześniej w Berlinie Wschodnim i wynajmując pokój w hotelu przy lotnisku Schönefeld, 10 marca 1970 r. o godz. 8.00 para udała się wraz z 15 dalszymi pasażerami na pokład należącego do linii Interflug samolotu An-24 lecącego do Lipska. Uzbrojeni w ukradziony wcześniej przez Eckharda Wehage pistolet typu Makarow krótko po starcie zagrozili jednej ze stewardes postrzeleniem, po czym wymusili lot do Hanoweru. Pilotom udało się jednak zablokować drzwi do kokpitu oraz zawiadomić służby bezpieczeństwa. Próby otwarcia kabiny przez przestrzelenie zamka nie przyniosły rezultatu. Po ogłoszeniu lądowania awaryjnego na zachodnioberlińskim lotnisku Tempelhof pod pozorem braku paliwa, załodze udało się skierować maszynę bez wiedzy porywaczy z powrotem w kierunku Schönefeld. Dowiedziawszy się o powrotnym lądowaniu na tymże lotnisku małżonkowie popełnili przy pomocy posiadanego pistoletu samobójstwo.

## Następstwa
Ministerstwo Bezpieczeństwa Państwowego NRD zatuszowało przyczynę śmierci małżonków podając jako oficjalną jej wersję wypadek samochodowy podczas podróży do Rostocku. Rodziców ofiar poddano inwigilacji, zwłoki pochowano po uprzednim skremowaniu na jednym z cmentarzy Magdeburga. Członkowie załogi uprowadzonego samolotu otrzymali z rąk ministra bezpieczeństwa Ericha Mielke złote odznaki zasług NVA, na wniosek ministerstwa uhonorowano ich także nagrodami rzeczowymi. Po zjednoczeniu Niemiec zaliczono małżonków do ofiar śmiertelnych związanych z istnieniem Muru Berlińskiego i odpowiednio do tego upamiętniono stelą w dzielnicy Altglienicke oraz „okienkami” w mauzoleum Gedenkstätte Berliner Mauer przy ulicy Bernauer Straße.

wikiname: plwiki

title: Christel i Eckhard Wehage

in_language: pl

wikitext:
[[Plik:Maueropfer-Gedenkstele Wehage Schmidt 1.jpeg|thumb|Pomnik upamiętniający Christel i Eckharda Wehage oraz Lutza Schmidta w [[Altglienicke]]]]
'''Christel i Eckhard Wehage''' (Christel Wehage: ur. [[15 grudnia]] [[1946]] w [[Wolmirstedt]]; Eckhard Wehage: ur. [[8 lipca]] [[1948]] w Berßel k. [[Osterwieck]]; oboje zm. [[10 marca]] [[1970]] w [[Berlin]]ie) – [[Niemiecka Republika Demokratyczna|wschodnioniemieckie]] małżeństwo, które zmarło śmiercią samobójczą po nieudanej próbie uprowadzenia samolotu w celu ucieczki do [[Republika Federalna Niemiec (1949–1990)|RFN]]. Zaliczani są do ofiar śmiertelnych związanych z istnieniem [[Mur Berliński|Muru Berlińskiego]].

== Okoliczności ucieczki i śmierci ==
[[Plik:MitropaSchoenefeldFlughafenHotel2017i.jpg|thumb|Budynek dawnego hotelu Mitropa Flughafen Schönefeld, w którym małżeństwo spędziło ostatnią noc przed śmiercią]]
[[Plik:Stamps of Germany (DDR) 1969, MiNr 1524.jpg|thumb|An-24 na wschodnioniemieckim znaczku pocztowym]]
[[Plik:Magdeburg Westfriedhof Portal asv2024-06.jpg|thumb|Główne wejście do Westfriedhof w Magdeburgu, Niemcy; to tutaj pochowani są Christel i Eckhard Wehage.|alt=]]
Urodzony w Berßel k. [[Osterwieck]] Eckhard Wehage już w wieku 15 lat podjął kilka prób ucieczki do [[Republika Federalna Niemiec (1949–1990)|Niemiec Zachodnich]]. Zarówno pierwsza przez [[Morze Bałtyckie]] przy pomocy łodzi, jak i kolejna poprzez terytorium [[Czechosłowacja|Czechosłowacji]] zakończyły się niepowodzeniem, w związku z czym skazany został pod zarzutem ucieczki z kraju (''[[Republikflucht]]'') na karę ośmiu miesięcy pozbawienia wolności w zawieszeniu. W 1967 r. został żołnierzem [[Volksmarine]] zobowiązując się do zawodowej służby wojskowej na okres 10 lat. Przydzielony do bazy marynarki NRD w [[Stralsund]]zie pełnił służbę na stawiaczu min oraz awansował do stopnia starszego bosmana. W latach służby poślubił również poznaną w międzyczasie i pochodzącą z okolic [[Magdeburg]]a psychoterapeutkę Christel Zinke. Wobec licznych trudności materialnych, jak i problemów mieszkaniowych przekładających się na przeszkody w planowaniu potomstwa, zdesperowani małżonkowie zdecydowali się w 1970 r. na ucieczkę z NRD<ref>[http://www.berliner-mauer-gedenkstaette.de/de/1970-318,412,2.html Martin Ahrends/Udo Baron: Christel i Eckhard Wehage] na stronie www.berliner-mauer-gedenkstaette.de (niem.).</ref>.

Spotkawszy się dzień wcześniej w [[Berlin (wschodni)|Berlinie Wschodnim]] i wynajmując pokój w hotelu przy [[Port lotniczy Berlin-Schönefeld|lotnisku Schönefeld]], 10 marca 1970 r. o godz. 8.00 para udała się wraz z 15 dalszymi pasażerami na pokład należącego do linii [[Interflug]] samolotu [[An-24]] lecącego do [[Lipsk]]a. Uzbrojeni w ukradziony wcześniej przez Eckharda Wehage pistolet typu [[Pistolet PM|Makarow]] krótko po starcie zagrozili jednej ze stewardes postrzeleniem, po czym wymusili lot do [[Hanower]]u. Pilotom udało się jednak zablokować drzwi do kokpitu oraz zawiadomić służby bezpieczeństwa. Próby otwarcia kabiny przez przestrzelenie zamka nie przyniosły rezultatu. Po ogłoszeniu lądowania awaryjnego na zachodnioberlińskim lotnisku [[Port lotniczy Berlin-Tempelhof|Tempelhof]] pod pozorem braku paliwa, załodze udało się skierować maszynę bez wiedzy porywaczy z powrotem w kierunku Schönefeld. Dowiedziawszy się o powrotnym lądowaniu na tymże lotnisku małżonkowie popełnili przy pomocy posiadanego pistoletu samobójstwo.

== Następstwa ==
[[Ministerstwo Bezpieczeństwa Państwowego NRD]] zatuszowało przyczynę śmierci małżonków podając jako oficjalną jej wersję wypadek samochodowy podczas podróży do [[Rostock]]u. Rodziców ofiar poddano inwigilacji, zwłoki pochowano po uprzednim skremowaniu na jednym z cmentarzy Magdeburga. Członkowie załogi uprowadzonego samolotu otrzymali z rąk ministra bezpieczeństwa [[Erich Mielke|Ericha Mielke]] złote odznaki zasług [[Nationale Volksarmee|NVA]], na wniosek ministerstwa uhonorowano ich także nagrodami rzeczowymi. Po [[ponowne zjednoczenie Niemiec|zjednoczeniu Niemiec]] zaliczono małżonków do ofiar śmiertelnych związanych z istnieniem Muru Berlińskiego i odpowiednio do tego upamiętniono stelą w dzielnicy [[Altglienicke]] oraz „okienkami” w mauzoleum Gedenkstätte Berliner Mauer przy ulicy Bernauer Straße.

== Przypisy ==
{{Przypisy}}

== Bibliografia ==
* Hans-Hermann Hertle, Maria Nooke: ''Die Todesopfer an der Berliner Mauer 1961–1989. Ein biographisches Handbuch.'' Ch. Links, Berlin 2009, {{ISBN|978-3-86153-517-1}}, S. 285 ff.

== Linki zewnętrzne ==
* [http://www.chronik-der-mauer.de/index.php/de/Start/Detail/id/593920/page/2 Christel i Eckhard Wehage] na stronie chronik-der-mauer.de (niem.)
* [http://www.focus.de/politik/deutschland/ddr-der-geteilte-himmel_aid_156545.html Norbert Robers: ''Der geteilte Himmel'']. Artykuł z 21 sierpnia 1995 (niem.)

{{SORTUJ:Wehage, Christel Eckhard}}
[[Kategoria:Ludzie związani z NRD]]
[[Kategoria:Ofiary śmiertelne muru berlińskiego]]
[[Kategoria:Urodzeni w 1946]]
[[Kategoria:Urodzeni w 1948]]
[[Kategoria:Zmarli w 1970]]