text:
# BestPrice Travel
BestPrice Travel is a Vietnamese tourism company, established in 2010.
On May 21, 2024, BestPrice Travel launched its "Taste Vietnam" campaign in New York's Times Square, showcasing images of Vietnam to the world.

## Locations
The company has its main offices in Ho Chi Minh City and Hanoi, with two representative offices in Vietnam, Laos, Cambodia, Thailand and Myanmar.

## Awards and recognition
On December 29, 2019, BestPrice was recognized as one of the Top 10 winners in the Travelers’ Best Choice Awards 2019, based on votes from travelers. BestPrice also had the most online tour bookings in 2019.
In October 2023, BestPrice Travel received the Travelers' Choice Award from TripAdvisor, the world's largest travel community. At the time of the award, BestPrice's profile on TripAdvisor had over 2,425 reviews, with the majority of customers giving it the highest possible rating, resulting in an overall score of 5.0.
At the Vietnam International Travel Mart 2024, BestPrice Travel was awarded "Vietnam's Leading Domestic Tour Operator for 2022 and 2023" by the Vietnam Tourism Association. The company also received recognition as "Promising Travel Company of 2023" and "Travel Company with Effective Application of Information Technology in Management and Business in 2023", also awarded by the Vietnam Tourism Association.

wikiname: enwiki

title: BestPrice Travel

in_language: en

wikitext:
{{Short description|Vietnamese tourism company}}
{{Use mdy dates|date=November 2024}}
{{Infobox company
| name = BestPrice Travel
| logo = Bestpricetravel-logo.svg
| founded = {{Start date and age|2010|05|26}}
| founder =
| dissolved =
| hq_location_city = [[Hanoi]]
| hq_location_country = [[Vietnam]]
| number of locations =
| key members =
| industry = [[Tourism]]
| status =
| products =
| services = *Hotel reservations<br>
*Flight booking
*Travel tours
| website = [https://www.bestpricetravel.com/ www.bestpricetravel.com]
}}
'''BestPrice Travel''' is a Vietnamese tourism company, established in 2010.<ref>{{Cite web |date=April 1, 2022 |title=BestPrice Travel cùng nhiều đối tác lớn ký kết hợp tác, kích cầu du lịch 2022 |url=https://tienphong.vn/bestprice-travel-cung-nhieu-doi-tac-lon-ky-ket-hop-tac-kich-cau-du-lich-2022-post1427621.tpo |access-date=2024-11-07 |website=Báo điện tử Tiền Phong |language=vi}}</ref><ref name=":0">{{Cite web |date=April 1, 2022 |title=Vietnamese tourism introduced at US’ Times Square |url=https://vietnamnet.vn/en/vietnamese-tourism-introduced-at-us-times-square-2282970.html |access-date=2024-11-07 |website=vietnamnet.vn |language=en}}</ref>

On May 21, 2024, BestPrice Travel launched its "Taste Vietnam" campaign in [[Times Square|New York's Times Square]], showcasing images of [[Vietnam]] to the world.<ref name=":0" /><ref>{{Cite web |last=Times |first=Vietnam |date=May 22, 2024 |title=Vietnam News Today (May 22): More Leading Retailers Seek Vietnamese Suppliers at International Sourcing 2024 |url=https://vietnamtimes.org.vn/vietnam-news-today-may-22-more-leading-retailers-seek-vietnamese-suppliers-at-international-sourcing-2024-72672.html |access-date=2024-11-07 |website=Vietnam Times |language=en}}</ref><ref>{{Cite web |last=Khánh Huyền |date=August 27, 2024 |title=BestPrice Travel tại Quảng trường New York Times – Tự hào quảng bá du lịch Việt Nam |url=https://tcdulichtphcm.vn/giai-tri/bestprice-travel-tai-quang-truong-new-york-times-tu-hao-quang-ba-du-lich-viet-nam-c27a80870.html |access-date=2024-11-07 |website=Tạp chí Du lịch |language=vi}}</ref>

== Locations ==
The company has its main offices in [[Ho Chi Minh City]] and [[Hanoi]], with two representative offices in Vietnam, [[Laos]], [[Cambodia]], [[Thailand]] and [[Myanmar]].

== Awards and recognition ==
On December 29, 2019, BestPrice was recognized as one of the Top 10 winners in the Travelers’ Best Choice Awards 2019, based on votes from travelers.<ref>{{Cite web |last= |date=December 30, 2019 |title=Công ty Du lịch BestPrice được vinh danh trong chương trình Travelers' Best Choice Awards |url=https://thanhnien.vn/cong-ty-du-lich-bestprice-duoc-vinh-danh-trong-chuong-trinh-travelers-best-choice-awards-185913370.htm |access-date=2024-11-07 |website=thanhnien.vn |language=vi}}</ref> BestPrice also had the most online tour bookings in 2019.<ref>{{Cite web |last= |date=November 20, 2020 |title=BestPrice được vinh danh: Công ty có khách đặt tour trực tuyến nhiều nhất |url=https://cafebiz.vn/bestprice-duoc-vinh-danh-cong-ty-co-khach-dat-tour-truc-tuyen-nhieu-nhat-20201119164328782.chn |access-date=2024-11-07 |website=cafebiz.vn |language=vi}}</ref>

In October 2023, BestPrice Travel received the Travelers' Choice Award from [[TripAdvisor]], the world's largest travel community.<ref name=":1">{{Cite web |last= |first= |title=BestPrice Travel – một trong số ít những công ty đạt giải thưởng danh giá Travelers Choice |url=https://www.24h.com.vn/tin-tuc-du-lich/bestprice-travel-mot-trong-so-it-nhung-cong-ty-dat-giai-thuong-danh-gia-travelers-choice-c682a1511654.html |access-date=2024-11-07 |website=Tin tức 24h |language=vi}}</ref> At the time of the award, BestPrice's profile on TripAdvisor had over 2,425 reviews, with the majority of customers giving it the highest possible rating, resulting in an overall score of 5.0.<ref name=":1" />

At the Vietnam International Travel Mart 2024, BestPrice Travel was awarded "Vietnam's Leading Domestic Tour Operator for 2022 and 2023" by the Vietnam Tourism Association.<ref>{{Cite web |last=Huyền – |first=Khánh |date=April 12, 2024 |title=BestPrice tự hào nhận giải thưởng Công ty lữ hành hàng đầu Việt Nam |url=https://vneconomy.vn/bestprice-tu-hao-nhan-giai-thuong-cong-ty-lu-hanh-hang-dau-viet-nam.htm |access-date=2024-11-07 |website=Nhịp sống kinh tế Việt Nam & Thế giới |language=vi}}</ref> The company also received recognition as "Promising Travel Company of 2023" and "Travel Company with Effective Application of Information Technology in Management and Business in 2023", also awarded by the Vietnam Tourism Association.<ref>{{Cite web |last=Trí |first=Dân |date=April 13, 2024 |title=Bestprice Travel nhận giải thưởng "Doanh nghiệp kinh doanh lữ hành nội địa hàng đầu Việt Nam" |url=https://dantri.com.vn/du-lich/bestprice-travel-nhan-giai-thuong-doanh-nghiep-kinh-doanh-lu-hanh-noi-dia-hang-dau-viet-nam-20240412224050288.htm |access-date=2024-11-07 |website=Báo điện tử Dân Trí |language=vi}}</ref>

==References==
{{Reflist}}
==External links==
*[https://www.bestpricetravel.com/ Official website]

[[Category:Tourism companies]]
[[Category:Vietnamese companies established in 2010]]
[[Category:Transport companies established in 2010]]

{{Vietnam-company-stub}}

title: BestPrice Travel

Industry: Tourism

Headquarters: Hanoi, Vietnam

Services: - Hotel reservations · - Flight booking - Travel tours


text:
# Saku Ylätupa
Saku Ylätupa (Espoo, 4 de agosto de 1999) es un futbolista finlandés que juega como centrocampista y su equipo es el Kalmar FF de la Superettan.

## Clubes
| Club                     | País         | Año       |
| ------------------------ | ------------ | --------- |
| Klubi-04                 | Finlandia    | 2015-2016 |
| HJK Helsinki             | Finlandia    | 2016-2017 |
| RoPS (cedido)            | Finlandia    | 2017      |
| Jong Ajax                | Países Bajos | 2017-2019 |
| AIK Solna                | Suecia       | 2019-2022 |
| IFK Mariehamn (cedido)   | Finlandia    | 2020      |
| GIF Sundsvall            | Suecia       | 2022-2023 |
| Kalmar FF                | Suecia       | 2023-     |
| F. C. Helsingør (cedido) | Dinamarca    | 2024      |

wikiname: eswiki

title: Saku Ylätupa

in_language: es

wikitext:
{{Ficha de deportista
|nombre = Saku Ylätupa
| imagen =
| pie =
|nombrecompleto = Saku Ylätupa
|fechadenacimiento = {{Fecha|4|8|1999|edad}}
|ciudaddenacimiento = [[Espoo]], [[Finlandia]]
|nacionalidad = Finlandesa
|altura = {{altura|m=1.70}}
|peso = {{peso|kg=}}
|deporte = [[Fútbol]]
|añodebut = 2015
|clubdebut = [[Klubi-04]]
|club = [[Kalmar FF]]
|liga = [[Superettan]]
|número = 19
|posición = [[Centrocampista]]
|selección = {{selb|FIN}}
|debut internacional = 8 de enero de 2019
|veces internacional = 3
|goles internacional = 0
}}

'''Saku Ylätupa''' ([[Espoo]], 4 de agosto de 1999) es un [[futbolista]] [[Finlandia|finlandés]] que juega como [[centrocampista]] y su equipo es el [[Kalmar FF]] de la [[Superettan]].<ref>[https://www.transfermarkt.es/saku-ylatupa/profil/spieler/344836 Ficha del jugador] en Transfermarkt.es</ref>

== Clubes ==
{| class="wikitable center" style="text-align:center"
|-
!width=190|Club
!width=170|País
!width=120|Año
|-
|[[Klubi-04]]
|{{FIN}}
|2015-2016
|-
|[[HJK Helsinki]]
|{{FIN}}
|2016-2017
|-
|[[RoPS Rovaniemi|RoPS]] (cedido)
|{{FIN}}
|2017
|-
|[[Jong Ajax]]
|{{HOL}}
|2017-2019
|-
|[[AIK Solna]]
|{{SWE}}
|2019-2022
|-
|[[IFK Mariehamn]] (cedido)
|{{FIN}}
|2020
|-
|[[GIF Sundsvall]]<ref>{{cita web|url=https://www.aikfotboll.se/nyheter/saku-ylatupa-lamnar-aik-fotboll-2022-01-10|título=Saku Ylätupa lämnar AIK Fotboll|editorial=[[AIK Solna]]|idioma=sueco|fecha=10 de enero de 2022|fechaacceso=10 de enero de 2022}}</ref>
|{{SWE}}
|2022-2023
|-
|[[Kalmar FF]]<ref>{{cita web|url=https://kalmarff.se/valkommen-till-kalmar-ff-saku-ylatupa/|título=Välkommen till Kalmar FF - Saku Ylätupa|editorial=[[Kalmar FF]]|idioma=sueco|fecha=16 de enero de 2023|fechaacceso=16 de enero de 2023}}</ref>
|{{SWE}}
|2023-
|-
|[[FC Helsingør|F. C. Helsingør]] (cedido)<ref>{{cita web|url=https://www.fchelsingor.dk/2024/01/05/fc-helsingoer-laaner-kantspiller-i-kalmar-ff/|título=FC Helsingør låner kantspiller i Kalmar FF|editorial=[[FC Helsingør|F. C. Helsingør]]|idioma=danés|fecha=5 de enero de 2024|fechaacceso=5 de enero de 2024}}</ref>
|{{DEN}}
|2024
|}

== Referencias ==
{{listaref}}

== Enlaces externos ==
* [http://es.soccerway.com/players/saku-ylatupa/385469/ Ficha del jugador] en Soccerway.com

{{NF|1999||Ylätupa, Saku}}
[[Categoría:Futbolistas de Finlandia]]
[[Categoría:Futbolistas del Klubi-04]]
[[Categoría:Futbolistas del HJK Helsinki]]
[[Categoría:Futbolistas del RoPS]]
[[Categoría:Futbolistas del Jong Ajax]]
[[Categoría:Futbolistas del AIK Estocolmo]]
[[Categoría:Futbolistas del IFK Mariehamn]]
[[Categoría:Futbolistas del GIF Sundsvall]]
[[Categoría:Futbolistas del Kalmar FF]]
[[Categoría:Futbolistas del FC Helsingør]]
[[Categoría:Futbolistas de la selección de fútbol sub-19 de Finlandia]]
[[Categoría:Futbolistas de la selección de fútbol sub-21 de Finlandia]]
[[Categoría:Futbolistas de la selección de fútbol de Finlandia]]
[[Categoría:Nacidos en Espoo]]

title: Datos personales

Nacimiento: Espoo, Finlandia · 4 de agosto de 1999 (25 años)

Nacionalidad(es): Finlandesa

title: Carrera deportiva

Deporte: Fútbol

title: Club profesional

Club: Kalmar FF

Liga: Superettan

Posición: Centrocampista

title: Selección nacional

Selección: Finlandia

Debut: 8 de enero de 2019


text:
# Коженики
Ко́женики (укр. Коженики) — село, входит в Белоцерковский район Киевской области Украины.
В селе очень красивые горы, которые привлекают многое количество туристов. Киевляны -  одни из них.
Они строят здесь дачи, ибо знают где душа по-настоящему отдохнёт. Но самое удивительное то, что именно в этом селе открывается вид на город Белая Церковь, а также на Шкаровку, Томиловку и Бирюки.
Здесь дух чистой и свободной природы,свежий воздух. Если вы еще думаете где вам хорошо провести тур-отдых, приезжайте именно сюда!
Население по переписи 2001 года составляло 385 человек, на 1 января 2011 года — 320 человек. Телефонный код — 4563.

## Местный совет
09171, Киевская обл., Белоцерковский р-н, с. Коженики, ул. Набережная, 58; тел. 2-83-50.

wikiname: ruwiki

title: Коженики

in_language: ru

wikitext:
{{НП-Украина
 |статус                  = Село
 |русское название        = Коженики
 |оригинальное название   = Коженики
 |подчинение              =
  |lat_deg = 49 | lat_min = 43 | lat_sec = 34
  |lon_deg = 30 | lon_min = 13 | lon_sec = 36
 |CoordAddon              =
 |CoordScale              = 50000
 |размер карты страны     = 300
 |размер карты региона    = 300
 |размер карты района     = 300
 |вид региона             = область
 |область                 = Киевская область
 |область в таблице       = Киевская область{{!}}Киевская
 |вид района              = Район
 |район                   = Белоцерковский район
 |район в таблице         = Белоцерковский район{{!}}Белоцерковский
 |вид общины              =
 |община                  =
 |община в таблице        =
 |внутреннее деление      =
 |вид главы               =
 |глава                   =
 |дата основания          = 1645
 |первое упоминание       =
 |прежние имена           =
 |статус с                =
 |площадь                 =
 |вид высоты              =
 |высота центра НП        =
 |климат                  =
 |население               = 317
 |год переписи            = 2022
 |плотность               =
 |агломерация             =
 |национальный состав     =
 |конфессиональный состав =
 |телефонный код          = 4563
 |почтовый индекс         =
 |почтовые индексы        =
 |КОАТУУ                  = 3220482201
 |add1n                   =
 |add1                    =
 |add2n                   =
 |add2                    =
 |add3n                   =
 |add3                    =
}}

'''Ко́женики''' ({{lang-uk|Коженики}}) — село, входит в [[Белоцерковский район]] [[Киевская область|Киевской области]] [[Украина|Украины]].
В селе очень красивые горы, которые привлекают многое количество туристов. Киевляны -  одни из них.
Они строят здесь дачи, ибо знают где душа по-настоящему отдохнёт. Но самое удивительное то, что именно в этом селе открывается вид на город Белая Церковь, а также на Шкаровку, Томиловку и Бирюки.
Здесь дух чистой и свободной природы,свежий воздух. Если вы еще думаете где вам хорошо провести тур-отдых, приезжайте именно сюда!

Население по [[Всеукраинская перепись населения 2001 года|переписи 2001 года]] составляло 385 человек, на 1 января 2011 года — 320 человек. Телефонный код — 4563.

== Местный совет ==
09171, Киевская обл., Белоцерковский р-н, с. Коженики, ул. Набережная, 58; тел. 2-83-50.

== Ссылки ==
* [http://gska2.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=15054 Коженики на сайте Верховной рады Украины]{{ref-uk}}

{{Kiev-geo-stub}}
{{Белоцерковский район}}

[[Категория:Населённые пункты Белоцерковского района]]

title: Коженики

Коженики:
укр. Коженики
49°43′34″ с. ш. 30°13′36″ в. д.

Флаг: Герб

Страна: Украина

Область: Киевская

Район: Белоцерковский

title: История и география

Часовой пояс: UTC+2:00, летом UTC+3:00

title: Население

title: Цифровые идентификаторы

Цифровые идентификаторы: Коженики


text:
# René Couturaud
René Couturaud, né le 12 décembre 1908 à Saint-Germain-en-Laye (Seine-et-Oise) et mort le 4 octobre 1981 à Annecy (Haute-Savoie), est un homme politique français.

## Biographie
Propriétaire et gérant d'une épicerie à Conflans-Sainte-Honorine, René Couturaud est investi dans la vie professionnelle, membre de la chambre de commerce de Seine-et-Oise, quand il rejoint l'Union de défense des commerçants et artisans de Pierre Poujade.
En 1956, il mène la liste poujadiste dans la première circonscription de son département, et obtient 9,3 % des voix, ce qui lui permet d'être élu député.
A l'Assemblée nationale,  il s'intéresse surtout à la situation des anciens déportés et prisonniers de guerre. Il ne se distingue pas par ses votes des positions des autres députés de son groupe, mais ne défend pas les positions fondamentales du poujadisme pour autant.
En 1958, il soutient le retour de Charles de Gaulle au pouvoir. Sa carrière politique s'achève avec la fin de la Quatrième République.

## Sources
- Ressource relative à la vie publique :   - Base Sycomore
- Biographie sur le site de l'assemblée nationale

wikiname: frwiki

title: René Couturaud

in_language: fr

wikitext:
{{Infobox Personnalité politique
 | charte                        =
 | nom                           = René Couturaud
 | image                         =
 | légende                       =
 | fonction1                     = [[Député français]]
 | circonscription 1             = [[Seine-et-Oise]]
 | à partir du fonction1         = {{date|19|1|1956}}
 | jusqu'au fonction1            = {{date|5|décembre|1958}}
({{durée|19|1|1956|5|12|1958}})
 | élection 1                    = [[Élections législatives de 1956 en Seine-et-Oise|2 janvier 1956]]
 | législature 1                 =  {{Législature de la Quatrième République|III}}
 | groupe parlementaire 1        = [[Union et fraternité française|UFF]]
 | date de naissance             = {{date de naissance|12|12|1908}}
 | lieu de naissance             = [[Saint-Germain-en-Laye]]
 | date de décès                 = {{date|4|10|1981}}
 | lieu de décès                 = [[Annecy]]
 | nationalité                   = {{drapeau|France|taille=20}} [[Nationalité française|Française]]
 | parti                         = [[Union de défense des commerçants et artisans|UDCA]]
}}
'''René Couturaud''', né le 12 décembre 1908 à [[Saint-Germain-en-Laye]] ([[Seine-et-Oise]]) et mort le 4 octobre 1981 à [[Annecy]] ([[Haute-Savoie]]), est un homme politique français.

== Biographie ==
Propriétaire et gérant d'une épicerie à [[Conflans-Sainte-Honorine]], René Couturaud est investi dans la vie professionnelle, membre de la [[chambre de commerce]] de Seine-et-Oise, quand il rejoint l'[[Union de défense des commerçants et artisans]] de [[Pierre Poujade]].

En 1956, il mène la liste poujadiste dans la première circonscription de son département, et obtient 9,3 % des voix, ce qui lui permet d'être élu député.

A l'Assemblée nationale,  il s'intéresse surtout à la situation des anciens déportés et prisonniers de guerre. Il ne se distingue pas par ses votes des positions des autres députés de son groupe, mais ne défend pas les positions fondamentales du poujadisme pour autant.

En 1958, il soutient le retour de [[Charles de Gaulle]] au pouvoir. Sa carrière politique s'achève avec la fin de la [[Quatrième République (France)|Quatrième République]].

== Sources ==
{{Liens}}
*[https://www2.assemblee-nationale.fr/sycomore/fiche/(num_dept)/2052 Biographie sur le site de l'assemblée nationale]

{{Portail|politique française}}
{{CLEDETRI:Couturaud, René}}
[[Catégorie:Député de Seine-et-Oise]]
[[Catégorie:Poujadiste]]
[[Catégorie:Naissance en décembre 1908]]
[[Catégorie:Naissance à Saint-Germain-en-Laye]]
[[Catégorie:Décès en octobre 1981]]
[[Catégorie:Décès à Annecy]]
[[Catégorie:Décès à 72 ans]]

title: Député français

Député français: 19 janvier 1956 – 5 décembre 1958 · (2 ans, 10 mois et 16 jours)

Élection: 2 janvier 1956

Circonscription: Seine-et-Oise

Législature: IIIe (Quatrième République)

Groupe politique: UFF

title: Biographie

Date de naissance: 12 décembre 1908

Lieu de naissance: Saint-Germain-en-Laye

Date de décès: 4 octobre 1981 (à 72 ans)

Lieu de décès: Annecy

Nationalité: Française

Parti politique: UDCA

Biographie: modifier


text:
# Висоцький Володимир Семенович
Мне меньше полувека — сорок с лишним.
Я жив, тобой и Господом храним.
Мне есть что спеть, представ перед Всевышним,
Мне есть чем оправдаться перед Ним.
Володи́мир Семе́нович Висо́цький (рос. Владимир Семёнович Высоцкий; 25 січня 1938, Москва, РРФСР — 25 липня 1980, там само) — радянський актор, співак і поет, класик жанру авторської пісні, автор низки прозаїчних творів. Лауреат Державної премії СРСР (1987, посмертно).
Висоцький написав близько 700 пісень і віршів, з великим успіхом гастролював у СРСР і за кордоном.
Самостійно і у співавторстві створив кілька прозаїчних творів.
Як актор зіграв близько тридцяти ролей у фільмах (зокрема «Місце зустрічі змінити не можна», «Вертикаль»).
Учасник постійної трупи театру Драми і комедії на Таганці.
Висоцький особливо прославився виконанням своїх авторських пісень під акустичну гітару. У роки суворої цензури він зачіпав цілу низку заборонених тем,  — в радянські часи його записи розповсюджувалися здебільшого на магнітоальбомах, йому забороняли зніматися у багатьох фільмах, виїзд за кордон став можливим завдяки активним діям дружини — французької актриси Марини Владі.

## Життєпис
Володимир Висоцький народився 25 січня 1938 року о 9:40 в Москві, у пологовому будинку на 3-й Міщанській вулиці, 61/2. Його батько Семен Володимирович (Вольфович) Висоцький (1916–1997) — родом із Києва, військовий зв'язківець, ветеран Другої світової війни, полковник. Мати — Ніна Максимівна (до шлюбу Серьогіна, 1912–2003)  — за фахом перекладачка з німецької мови.
Дядько Олексій Володимирович Висоцький, (1919–1977) — письменник, учасник Другої світової війни, кавалер трьох орденів Червоного Прапора.

### Походження роду
Рід Висоцьких єврейського походження, з містечка Селець, Пружанського повіту, Гродненської губернії, нині  — Брестської області, Білорусь. Прізвище, ймовірно, пов'язане з назвою міста Високе, Кам'янецького району, Брестської області, або села Висоцьк Дубровицького району Рівненської області (Україна).[джерело?]
Про безпосередніх родичів Володимира Висоцького: його батько Семен Вольфович Висоцький народився в Києві, був військовим, ветераном Другої світової війни, згідно з київськими дослідниками та спогадами кузини поета Ірени Висоцької.
- Батько — Семен Володимирович (Вольфович) Висоцький (1916—1997) — уродженець Києва[14], військовий зв'язківець, ветеран Другої світової війни, кавалер більш ніж 20 орденів і медалей, почесний громадянин міст Кладно і Праги, полковник.
- Дядько — Висоцький Олексій Володимирович (1919—1977)  — письменник, учасник Другої світової війни, артилерист, кавалер трьох орденів Червоного Прапора, полковник.
- Мати  — Ніна Максимівна (до шлюбу Серьогіна), (1912—2003). Закінчила Московський інститут іноземних мов, працювала перекладачкою-референткою німецької мови в іноземному відділі ВЦРПС, потім гідом в «Інтуристі». У перші роки війни служила в бюро транскрипції при Головному управлінні геодезії і картографії МВС СРСР. Закінчила трудову діяльність начальницею бюро технічної документації в НДІхіммаш[15].
- Дід Висоцького по матері, Максим Іванович Серьогін, приїхав до Москви у віці 14 років з села Огарьово Тульської губернії. Пізніше він став працювати швейцаром у різних московських готелях. У них з дружиною Євдокією Андріївною Сінотовою було п'ятеро дітей, у тому числі й Ніна Максимівна. Вона народилася в 1912 році. Після ранньої смерті батьків стала жити самостійно, займаючись вихованням молодшого брата. Працювала перекладачем з німецької мови[15].
- Дідусь та бабуся Висоцького по батькові — Вольф Шльомович Висоцький (1889, Брест-Литовськ — 1962, Москва) та Дора Овсіївна Висоцька (до шлюбу Бронштейн); 1891, Житомир — 1970, Київ) — протягом 1911—1926 рр. мешкали у Києві, пізніше переселилися до Москви. Дора Овсіївна згодом повернулася у Київ, де й жила до смерті у 1970 р. До 2 Світової війни вона одружилася і стала офіційно Дар'я Олексіївна Семененко (прізвище чоловіка). У Києві вона пережила окупацію, довгі десятиліття працювала відомою косметологинею.

### Дитинство
Раннє дитинство Висоцький провів у московській комунальній квартирі на 1-й Міщанській вулиці.

| «На тридцять вісім кімнаток усього одна вбиральня...» Володимир Висоцький про своє раннє дитинство, 1975 |
Після відкриття Східного фронту Другої світової війни з матір'ю евакуювався в Оренбурзьку область. Влітку 1943 року вони повертаються до Москви.
У 1947 році разом з батьком-офіцером, який на той час вже розлучився з матір'ю Володимира, потрапив до післявоєнної окупованої Німеччини. У 1949 році після повернення з Німеччини поселився у Великому Каретному провулку, де і склалася дружня компанія, якій Висоцький показував свої перші твори.
У 1955 році Висоцький закінчує середню школу і вступає до Московського інженерно-будівельного інституту імені В. В. Куйбишева, з якого йде, не провчившись навіть і року. Це рішення він ухвалив у новорічну ніч 1956 року. Він та Ігор Кохановський, шкільний товариш, вирішили зустріти Новий рік вельми своєрідно — за виконанням креслень, без яких їх не допустили б до сесії. Десь о другій годині ночі креслення були готові. Але тут Висоцький встав, узяв зі столу банку з тушшю (за іншою версією — кухоль міцно звареної кави), і став поливати свої креслення.
| «Все. Готуватимуся, є ще півроку, спробую вступити до театрального. А це — не моє», — сказав тоді Володимир. |

### Доросле життя
Улітку 1956 року вступає до Школи-студії МХАТ імені В. І. Немировича-Данченка на акторське відділення. Зі школою-студією пов'язаний його перший шлюб — на першому курсі Висоцький знайомиться з Ізольдою Жуковою, яка пізніше стала його дружиною.
У 1960 році, закінчивши студію, працює в Московському драматичному театрі імені О. С. Пушкіна і декілька місяців — в Московському театрі мініатюр. Тоді ж починає зніматися в кіно («Однолітки» (1959), «Кар'єра Діми Горіна» (1961)).
З Ізольдою Жуковою Висоцький розлучився через сварки. Незабаром на зйомках знайомиться з Людмилою Абрамовою, яка стає його другою дружиною. Абрамова народжує йому двох синів — у 1962 Аркадія і в 1964 Микиту.
У 1960—1961 роках з'являються і перші пісні. Першою піснею вважають «Татуировка» (1961), хоча сам автор говорив, що пісня «49 дней» написана раніше (ймовірно в 1960).
У 1964 році Висоцький вступає до Московського театру драми і комедії на Таганці, де працює до 1980 року. За словами самого Висоцького, цей театр, на відміну від попередніх, став для нього «своїм театром».
| «До мене в театр прийшов найматися молодий чоловік. Коли я запитав його, що він хоче прочитати, він відповів: «Я декілька своїх пісень написав, послухаєте?» Я погодився прослухати одну пісню, тобто, фактично, наша зустріч повинна була протривати не більше, ніж п'ять хвилин. Але я слухав, не відриваючись, півтори години». Юрій Любимов. |
У 1967 році з виходом фільму «Вертикаль» Висоцький ураз стає відомим. Фільм став успішним, на думку багатьох, завдяки його пісням. Попередні роботи актора в кіно не викликали такої уваги глядачів. «Вертикаль» можна вважати початком популярності Володимира як кіноактора.
| Режисер фільму Станіслав Говорухін згадував: «…Актори деякий час повинні були пожити в наметах. …Альпіністи вважали його своїм. Вірили, що він досвідчений підкорювач вершин. А він побачив гори вперше за два місяці до того, як написав пісні про гори, що стали такими популярними». |
Також 1967 рік знаменний знайомством із Мариною Владі (справжнє ім'я Марина-Катрін Володимирівна Полякова-Байдарова, французька актриса російського походження), яка 1 грудня 1970 року стає третьою дружиною Висоцького.
| «…Краєчком ока я помічаю, що до нас прямує невисокий, погано одягнений молодий чоловік. Я мигцем дивлюся на нього, і лише світло-сірі очі на мить привертають мою увагу. Але вигуки в залі примушують мене перервати розповідь, і я повертаюся до нього. Він підходить, мовчки бере мою руку і довго не випускає, потім цілує її, сідає навпроти і вже більше не зводить з мене очей. Його мовчання не бентежить мене, ми дивимося одне на одного, неначе завжди були знайомі. Я знаю, що це — ти» Марина Владі про перше знайомство з Володимиром Висоцьким. |
Завдяки шлюбу з іноземкою Висоцький тепер може виїжджати за кордон. У результаті за межами СРСР виходять платівки з його піснями.
У 1968 році виходить перша гнучка платівка В. Висоцького з піснями з кінофільму «Вертикаль» (1967), а в 1973—1976 роках він записує за кордоном ще чотири авторські диски.
Прийшли 70-і роки, робіт в кіно стало менше, але стало більше у фільмах пісень Висоцького, або пісень на його вірші. Чиновники Держкіно не давали згоди на участь Висоцького у фільмах, всіляко перешкоджали цьому.
29 листопада 1971 року — прем'єра «Гамлета» в Театрі на Таганці, головну роль в якому виконав Висоцький. Ця роль пізніше вважалася «візитною карткою» актора. Заради цієї ролі актор неодноразово відмовлявся від алкоголю. Примусити кинути пити Висоцького не могла навіть Марина Владі, яку він кохав до безтями. І лише можливість грати головну роль в «Гамлеті» стримувала Висоцького.
«Працювати треба!» — була його улюблена приказка. Якби він міг, працював би цілодобово. Сон — 3-4 години, решта — робота. Пісні свої він писав в основному вночі. Приходив додому після спектаклю, і сідав за роботу. Марина ставила перед ним чашку з гарячим чаєм і тихо сідала в кутку. Іноді вона засинала, і тоді, вже під ранок, Висоцький будив її, щоб прочитати рядки, написані за ніч.

### Останній рік життя
16 квітня 1980 року відбулася остання кінозйомка концерту Висоцького в Ленінградському ВДТ, де він виконував пісні «Кони привередливые», «Купола», «Охота на волков» і розповідав про свою творчість. Фрагмент цієї зйомки увійшов до передачі В. Виноградова «Я возвращаю ваш портрет». На зворотному боці подвійного альбому «Сыновья уходят в бой» фотографії саме з цього концерту.
22 травня 1980 року відбувся один з останніх концертів Висоцького (в Калінінграді), на якому йому стало зле.
За рік до смерті Висоцький ймовірно пережив клінічну смерть (можливо була тривала втрата свідомості). Це сталося 25 липня 1979 року під час гастролей по Узбекистану, а саме у м. Бухара.
Багато подробиць свого похорону й встановлення пам'ятника на могилі Висоцький передбачав, вони описані в пісні «Пам'ятник».
Помер артист 25 липня 1980 року приблизно о 3–4 годині ранку у своїй квартирі на Малій Грузинській, 28. Висоцький не впорався із власним ритмом життя, не витримало серце.
28 липня 1980 року Висоцького ховала, здавалося, вся Москва, хоча офіційного повідомлення про смерть не було — в цей час проходила московська Олімпіада. Тільки над віконцем театральної каси було вивішене скромне оголошення: «Помер актор Володимир Висоцький».

## Творчість

### Поезія і пісні
Висоцький написав понад 700 віршів та пісень, поему для дітей (у двох частинах).

### Висоцький і радіо
Висоцький взяв участь у створенні 11 радіоспектаклів (в тому числі «Мартін Іден», «Кам'яний гість», «Незнайомка», «За Бистрянським лісом»).

### Кінематограф
Висоцький знявся майже в 30 фільмах, у багатьох з них звучать його пісні. На багато ролей його не затверджували, і не завжди з творчих міркувань. Висоцький брав участь також в озвучуванні одного мультфільму — «Чарівник Смарагдового міста». Крім того, спочатку передбачалося, що Вовка в мультфільмі «Ну, постривай!» озвучуватиме Висоцький, але згодом його замінив Анатолій Папанов.

## Фільмографія
- 1959 — Однолітки — Петя
- 1961 — Кар'єра Діми Горіна — Софрон
- 1962 — 713-й просить посадку — Солдат морської піхоти
- 1963 — Штрафний удар — Юрій Нікулин
- 1963 — Живі і мертві — веселий солдат
- 1965 — Наш дім — Механік
- 1965 — На завтрашній вулиці — Петро Маркін
- 1965 — Кухарка — Андрій Пчолка
- 1966 — Вертикаль — Володя
- 1966 — Я родом з дитинства — капітан-танкіст Володя
- 1967 — Короткі зустрічі — Максим
- 1968 — Інтервенція — Мішель Воронов/Євгеній Бродський
- 1968 — Служили два товариші — Брусенцов
- 1968 — Господар тайги — Рябий
- 1969 — Небезпечні гастролі — Жорж Бенгальський (Микола Коваленко)
- 1969 — Білий вибух — капітан
- 1972 — Четвертий — Он
- 1973 — Погана добра людина — фон Корен
- 1974 — Єдина дорога — Солодов
- 1975 — Втеча містера Мак-Кінлі — Білл Сіґер
- 1975 — Єдина — Борис Ілдіч
- 1976 — Розповідь про те, як цар Петро арапа женив — Ганібал
- 1977 — Їх двоє — епізод
- 1979 — Місце зустрічі змінити не можна — капітан Гліб Жеглов
- 1979 — Маленькі трагедії — Дон Гуан

## Посмертне визнання поета і його вплив на культуру
У роки суворої цензури Висоцький торкався цілої низки заборонених тем, через що й сам багато в чому був під забороною, але, попри всі обмеження, популярність Висоцького була й залишається донині феноменальною. Це обумовлюється його людською чарівністю і масштабністю особистості, поетичним даром, унікальністю виконавської майстерності, граничною щирістю, волелюбністю, енергетикою виконання пісень і ролей, точністю розкриття пісенних тем і втілення образів.
У 1981 році була опублікована перша велика збірка творів Висоцького, «Нерв», тоді ж вийшла перша повноцінна («диск-гігант») радянська платівка. У 1986 році Висоцькому було посмертно присвоєне звання заслуженого артиста РРФСР, а в 1987 за створення образу Жеглова в телевізійному художньому фільмі «Місце зустрічі змінити не можна» і авторського виконання пісень — присуджена Державна премія СРСР. У 1989 році Рада Міністрів СРСР підтримала пропозицію Радянського фонду культури, Міністерства культури СРСР, Московського міського виконкому і громадськості про створення музею Володимира Висоцького в Москві.
На честь поета названий астероїд «Владвисоцький» (2374 Vladvysotskij).
Ельдар Рязанов зняв у 1987 році документальний фільм «Чотири зустрічі з Володимиром Висоцьким».
20 січня 1998 року в м. Мелітополі, біля Будинку Зв'язку, на честь 60-ліття поета, музиканта і актора відкрито пам'ятник (автори — Юхим Харабет і Юрій Балдін. Це перший пам'ятник Володимиру Висоцькому, встановлений в Україні.
Петро Буслов зняв у 2011 році біографічний фільм «Висоцький. Дякуємо, що живий». Сценарій фільму написав син Володимира Висоцького Микита.
Фільм розповідає про п'ять днів 1979 року, коли Володимир Семенович Висоцький на гастролях в Узбекистані пережив клінічну смерть.
Початково фільм називався «Чёрный человек», а його режисером і сценаристом був Ігор Волошин, який зняв до того автобіографічний фільм «Я». Також, як і його попередня картина, фільм «Чёрный человек» був присвячений наркоманії, що викликало незадоволення з боку організаторів, внаслідок чого Ігор Волошин був звільнений, а його картину передали режисеру Петру Буслову. В той же час Ігор Волошин стверджує, що від виробництва вищезазначеного фільму він відмовився сам, через особисті причини.
Образ Висоцького зроблено з використанням високотехнологічного гриму і технологій комп'ютерної обробки зображень. Роль Володимира Висоцького озвучує його син Микита Висоцький.
Початково прем'єра була призначена на 24 липня 2011 року й присвячена 31-й роковині з дня смерті поета та актора, але потім її перенесли на осінь 2011 року. Відтак, на одному з рок-фестивалів була названа нова дата — 31 грудня 2011 року. 25 липня 2011 року був показаний другий трейлер фільму й була названа кінцева дата виходу на екран — 1 грудня 2011 року.
Творчість Володимира Висоцького, що сприяла ширшому визнанню авторської пісні, побічно допомогла становленню радянської рок-музики. Мотиви пісень Висоцького трапляються у творчості пізніших бардів і рок-поетів, наприклад, «Время колокольчиков» Башлачова і «Сумерки» Кінчева варіюють фрагменти «Куполів» Висоцького. Пісні: «Циганочка» — Юрія Шевчука, «Пам'яті Висоцького» — Юрія Лози.
Пам'яті Висоцького присвятили вірші й пісні такі автори, як Б. Ахмадуліна, О. Башлачов, Ю. Візбор, А. Вознесенський, О. Городницький, О. Градський, В. Доліна, Є. Євтушенко, Ю. Кім, І. Кохановський, Ю. Лоза, А. Макаревич, Б. Окуджава, Л. Філатов, В. Асмолов та інші.
За результатами опитування ВЦІОМ, що проводилося 2010 року, Висоцький зайняв друге місце в списку «кумирів XX століття» після Юрія Гагаріна.

## Дискографія

### Прижиттєві диски, видані в СРСР

#### Персональні видання
За життя Висоцького було випущене всього 6 мільйонів:
- 1968 — «Песни из кинофильма Вертикаль» (Прощание с горами. Песня о друге. Вершина. Военная песня).
- 1972 — «Песни Владимира Высоцкого» (Он не вернулся из боя. Песня о новом времени. Братские могилы. Песня о земле).
- 1972 — «Песни Владимира Высоцкого» (Мы вращаем Землю. Сыновья уходят в бой. Аисты. В темноте).
- 1974 — «Песни Владимира Высоцкого» (Корабли. Черное золото. Утренняя гимнастика. Холода, холода).
- 1975 — "В.Высоцкий. Песни " (Кони привередливые. Скалолазка. Москва-Одесса).
- 1975 — «Песни Владимира Высоцкого» (Она была в Париже. Кони привередливые. Скалолазка. Москва-Одесса).

У 1979 р. також був випущений експортний диск-гігант, до якого увійшли пісні, записані в різні роки на «Мелодії», але так і не видані.

#### За участі Висоцького
У 1977 були випущені подвійний альбом «Аліса в Країні чудес» і міньон «Аліса в Країні чудес. Пісні з музичної казки».
Окрім цього, відомо про 15 платівок, в які входили по одній або декілька пісень Висоцького, в основному це пісні з кінофільмів і збірки військових пісень (наприклад, «Друзьям-однополчанам», «День Победы»).
Також пісні Висоцького звучали на 11 платівках у музичних журналах (в основному, «Кругозор»), а 1965 року в тому ж "Кругозорі (№ 6) були видані уривки зі спектаклю «10 днів, які потрясли світ» за участю Висоцького та інших таганських акторів.

### У СРСР і Росії після смерті
Видано і продовжує видаватися велика кількість дисків. Мабуть, найбільшим є «На концертах Владимира Высоцкого» на 21 диску (1987—1992 рр.)

### За кордоном
- У Франції з 1977 по 1988 випущено 13 платівок (зокрема серія з 7 платівок «Владимир Высоцкий в записях Михаила Шемякина»).
- У США з 1972 по 1985 випущено 12 платівок.
- У Фінляндії в 1979 1 платівка.
- У Німеччині з 1980 по 1989 випущено 4 платівки.
- У Болгарії з 1979 по 1987 випущено 6 платівок.
- В Японії з 1976 по 1985 випущено 4 платівки.
- У Кореї в 1992 випущено 2 платівки.
- В Ізраїлі (у 1974 або 1975) вийшла платівка «Невидані пісні російських бардів», на якій є 2 пісні Висоцького.

## Дружини і діти
1. Іза Костянтинівна Висоцька (до шлюбу Мєшкова, в першому шлюбі Жукова). Народилася 22 січня 1937 року. Одружені з 25 квітня 1960 року. Дата розлучення невідома. За одними даними, разом подружжя прожило неповні 4 роки, за іншими, розлучення було оформлене 1965 року, проте відомо, що вони насправді розлучилися задовго до офіційного розлучення. Тому син Ізи Костянтинівни, що народився 1965 року, отримав прізвище Висоцький, будучи, по суті, сином іншої людини.
2. Людмила Володимирівна Абрамова. Народилася 16 серпня 1939 року. Одружені з 25 липня 1965 року по 10 лютого 1970 року, розлучені; двоє синів: Аркадій (нар. 1962) і Микита (нар. 1964).
3. Катерина Марина Полякова-Байдарова (фр. Catherine Marina de Poliakoff-Baïdaroff), відома за сценічним псевдонімом Марина Владі. Народилася 10 травня 1938 року. Одружені з 1 грудня 1970 року по 25 липня 1980 року.

Двоюрідна сестра Володимира, Висоцька Ірена Андріївна, народилась і жила в м. Мукачеве, в Україні, потім переїхала до Москви.

## Гітари Висоцького
Висоцький завжди грав на семиструнних гітарах.
Перша гітара, яка виділяється із загального ряду, з'явилася у нього 1966 року. Її Володимир Семенович купив у вдови Олексія Дикого. Пізніше він розповідав, що цю гітару "робив якийсь майстер австрійський 150 років тому. Її купили князі Гагаріни, а в них перекупив артист Блюменталь-Тамарин і подарував Дикому… ". Ймовірно, ця гітара брала участь у фотосесії Висоцького і Владі в 1975 році (фотограф — В. Ф. Плотніков).
1975 роком датуються фотографії, на яких Висоцький зображений з першою гітарою, зробленою для нього Олександром Шуляковським (з головкою грифа, зробленою у вигляді ліри). Цей майстер зробив для Висоцького 4 або 5 гітар.
Також у Висоцького була гітара з двома грифами, яка подобалася йому своєю оригінальною формою, але другим грифом Володимир Семенович ніколи не користувався. З цією гітарою Володимир Семенович зображений на зворотному боці конверта 9-го диска серії «На концертах Володимира Висоцького».
У виставі «Злочин і кара», який був випущений в 1979 році, Висоцький грав на гітарі, що належала кінорежисерові Володимиру Аленікову, який віддав йому свою гітару для цієї ролі, оскільки гітара сподобалася Висоцькому і своїм несучасним виглядом, і забарвленням, і звучанням. Гітару цю робив колись петербурзький майстер Ягодкін. Після смерті поета Аленіков попросив театр розшукати гітару, і зрештою цю гітару йому повернули, але у вкрай жалюгідному, розбитому стані, у неї не вистачало деяких частин, полагодити її ніхто не брався. У 1991 році Аленіков відвіз розбиту гітару в Штати, де її врешті-решт привів до повного ладу гітарний майстер, індіанець Рік Тернер. Фотографія гітари з'явилася на обкладинці журналу «Акустик гітар» під ім'ям «Висоцький».

## Переклади
- З пісень Володимира Висоцького [Архівовано 28 березня 2006 у Wayback Machine.] — Wysotsky.com [Архівовано 5 червня 2009 у Wayback Machine.]

wikiname: ukwiki

title: Висоцький Володимир Семенович

in_language: uk

wikitext:
{{othernames|Висоцький}}
{{Особа
|ім'я           = Володимир Висоцький
|оригінал імені = Владимир Семёнович Высоцкий

}}

{{Вставка
  | Вирівнювання = right
  | Без розривів = 1
  | Заголовок    =
  | Текст   =
''Мне меньше полувека — сорок с лишним.
Я жив, тобой и Господом храним.
Мне есть что спеть, представ перед Всевышним,
Мне есть чем оправдаться перед Ним.''
  | Оригінал_імені = Володимир Висоцький, [[1980]]
}}

'''Володи́мир Семе́нович Висо́цький''' ({{lang-ru|Владимир Семёнович Высоцкий}}; [[25 січня]] [[1938]], [[Москва]], [[РРФСР]] — [[25 липня]] [[1980]], там само) — [[СРСР|радянський]] [[актор]], [[співак]] і [[поет]], класик жанру [[авторська пісня|авторської пісні]], автор низки [[проза]]їчних творів. Лауреат [[Державна премія СРСР|Державної премії СРСР]] ([[1987]], посмертно).

Висоцький написав близько 700 пісень і віршів, з великим успіхом гастролював у [[СРСР]] і за кордоном.

Самостійно і у співавторстві створив кілька прозаїчних творів.

Як актор зіграв близько тридцяти ролей у [[фільм]]ах (зокрема «[[Місце зустрічі змінити не можна]]», «[[Вертикаль (фільм)|Вертикаль]]»).

Учасник постійної трупи [[Театр на Таганці|театру Драми і комедії на Таганці]].

Висоцький особливо прославився виконанням своїх авторських [[Перелік пісень Володимира Висоцького|пісень]] під [[Акустична гітара|акустичну гітару]]. У роки суворої [[Цензура|цензури]] він зачіпав цілу низку заборонених тем,  — в радянські часи його записи розповсюджувалися здебільшого на магнітоальбомах, йому забороняли зніматися у багатьох фільмах, виїзд за кордон став можливим завдяки активним діям дружини — французької актриси [[Марина Владі|Марини Владі]].

== Життєпис ==
Володимир Висоцький народився [[25 січня]] [[1938|1938 року]] о 9:40 в [[Москва|Москві]], у пологовому будинку на 3-й Міщанській вулиці, 61/2. Його батько [[Висоцький Семен Вольфович|Семен Володимирович (Вольфович) Висоцький]] ([[1916]]–[[1997]]) — родом із [[Київ|Києва]], військовий зв'язківець, ветеран [[Друга світова війна#Розширення фашистської агресії|Другої світової війни]], [[полковник]]. Мати — Ніна Максимівна ([[Дошлюбне та шлюбне прізвище|до шлюбу]] Серьогіна, [[1912]]–[[2003]])  — за фахом перекладачка з німецької мови.

Дядько [[Висоцький Олексій Володимирович|Олексій Володимирович Висоцький]], ([[1919]]–[[1977]]) — письменник, учасник [[Друга світова війна#Розширення фашистської агресії|Другої світової війни]], кавалер трьох [[Орден Червоного Прапора|орденів Червоного Прапора]].

=== Походження роду ===
Рід Висоцьких єврейського походження, з [[Містечко|містечка]] [[Селець (Брестська область)|Селець]], [[Пружанський повіт (Російська імперія)|Пружанського повіту]], [[Гродненська губернія|Гродненської губернії]], нині  — [[Берестейська область|Брестської області]], [[Білорусь]]. Прізвище, ймовірно, пов'язане з назвою міста [[Високе (місто)|Високе]], [[Кам'янецький район|Кам'янецького району]], Брестської області, або села [[Висоцьк (Дубровицький район)|Висоцьк]] Дубровицького району Рівненської області (Україна).{{джерело}}

Про безпосередніх родичів Володимира Висоцького: його батько Семен Вольфович Висоцький народився в Києві, був військовим, ветераном Другої світової війни, згідно з київськими дослідниками<ref>{{Cite web |url=http://www.interesniy.kiev.ua/old/7137/7143/8216/vysotskiy |title=Архівована копія |accessdate=25 червня 2010 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20090908093643/http://www.interesniy.kiev.ua/old/7137/7143/8216/vysotskiy |archivedate=8 вересня 2009 |deadurl=yes }}</ref><ref>{{Cite web |url=http://www.zn.ua/3000/3680/52462/ |title=Архівована копія |accessdate=16 липня 2007 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20070716095103/http://www.zn.ua/3000/3680/52462/ |archivedate=16 липня 2007 |deadurl=yes }}</ref> та спогадами кузини поета [[Висоцька Ірена Олексіївна|Ірени Висоцької]]<ref>''И. А. Высоцкая''. Мой брат Высоцкий. У истоков. — М.: Ризалт, 2005. (2-е доп. издание — 2008).</ref>.

* Батько — [[Висоцький Семен Вольфович|Семен Володимирович (Вольфович) Висоцький]] (1916—1997) — уродженець Києва<ref>{{cite web
 |author        = Михайло Назаренко
 |date          = 30.01.2009
 |url           = http://www.jewish.ru/culture/press/2009/01/news994271088.php
 |title         = Еврейские корни Владимира Высоцкого
 |publisher     = // jewish.ru
 |accessdate    = 2013-08-31
 |archiveurl    = https://www.webcitation.org/6MNIkOjvX?url=http://www.jewish.ru/culture/press/2009/01/news994271088.php
 |archivedate   = 04.01.2014
 |deadurl       = yes
}}</ref>, військовий зв'язківець, ветеран [[Друга світова війна|Другої світової війни]], кавалер більш ніж 20 орденів і медалей, почесний громадянин міст Кладно і Праги, [[полковник]].
* Дядько — [[Висоцький Олексій Володимирович]] (1919—1977)  — письменник, учасник Другої світової війни, артилерист, кавалер трьох [[орден Червоного Прапора|орденів Червоного Прапора]], [[полковник]].
* Мати  — Ніна Максимівна ([[Дошлюбне та шлюбне прізвище|до шлюбу]] Серьогіна), (1912—2003). Закінчила Московський інститут іноземних мов, працювала перекладачкою-референткою [[Німецька мова|німецької мови]] в іноземному відділі ВЦРПС, потім гідом в «Інтуристі». У перші роки війни служила в бюро транскрипції при Головному управлінні геодезії і картографії [[Міністерство внутрішніх справ СРСР|МВС СРСР]]. Закінчила трудову діяльність начальницею бюро технічної документації в НДІхіммаш<ref name=autogenerated1>Читать онлайн «Владимир Высоцкий: страницы биографии» автора Зубрилина Светлана Николаевна — RuLIT.Net — Страница 2</ref>.
* Дід Висоцького по матері, Максим Іванович Серьогін, приїхав до Москви у віці 14 років з села Огарьово Тульської губернії. Пізніше він став працювати швейцаром у різних московських готелях. У них з дружиною Євдокією Андріївною Сінотовою було п'ятеро дітей, у тому числі й Ніна Максимівна. Вона народилася в 1912 році. Після ранньої смерті батьків стала жити самостійно, займаючись вихованням молодшого брата. Працювала перекладачем з німецької мови<ref name=autogenerated1 />.
* Дідусь та бабуся Висоцького по батькові — Вольф Шльомович Висоцький (1889, Брест-Литовськ — 1962, Москва) та Дора Овсіївна Висоцька (до шлюбу Бронштейн); 1891, Житомир — 1970, Київ) — протягом 1911—1926 рр. мешкали у Києві, пізніше переселилися до Москви. Дора Овсіївна згодом повернулася у Київ, де й жила до смерті у 1970 р. До 2 Світової війни вона одружилася і стала офіційно Дар'я Олексіївна Семененко (прізвище чоловіка). У Києві вона пережила окупацію, довгі десятиліття працювала відомою косметологинею.

=== Дитинство ===
Раннє дитинство Висоцький провів у московській комунальній квартирі на 1-й Міщанській вулиці.
{{text|«На тридцять вісім кімнаток усього одна вбиральня...»
Володимир Висоцький про своє раннє дитинство, [[1975]]}}

Після відкриття Східного фронту Другої світової війни з матір'ю евакуювався в [[Оренбурзька область|Оренбурзьку область]]. Влітку [[1943]] року вони повертаються до Москви.

У [[1947]] році разом з батьком-офіцером, який на той час вже розлучився з матір'ю Володимира, потрапив до післявоєнної окупованої [[Німеччина|Німеччини]]. У [[1949]] році після повернення з Німеччини поселився у Великому Каретному провулку, де і склалася дружня компанія, якій Висоцький показував свої перші твори.

У [[1955]] році Висоцький закінчує середню школу і вступає до Московського інженерно-будівельного інституту імені В. В. Куйбишева, з якого йде, не провчившись навіть і року. Це рішення він ухвалив у новорічну ніч [[1956]] року. Він та Ігор Кохановський, шкільний товариш, вирішили зустріти Новий рік вельми своєрідно — за виконанням креслень, без яких їх не допустили б до сесії. Десь о другій годині ночі креслення були готові. Але тут Висоцький встав, узяв зі столу банку з тушшю (за іншою версією — кухоль міцно звареної кави), і став поливати свої креслення.

{{text|«Все. Готуватимуся, є ще півроку, спробую вступити до театрального. А це — не моє''», — сказав тоді Володимир.}}

=== Доросле життя ===
Улітку [[1956]] року вступає до Школи-студії МХАТ імені В. І. Немировича-Данченка на акторське відділення. Зі школою-студією пов'язаний його перший шлюб — на першому курсі Висоцький знайомиться з Ізольдою Жуковою, яка пізніше стала його дружиною.

У [[1960]] році, закінчивши студію, працює в Московському драматичному театрі імені О. С. Пушкіна і декілька місяців — в Московському театрі мініатюр. Тоді ж починає зніматися в кіно («Однолітки» ([[1959]]), «<nowiki/>[[Кар'єра Діми Горіна]]<nowiki/>» ([[1961]])).

З Ізольдою Жуковою Висоцький розлучився через сварки. Незабаром на зйомках знайомиться з Людмилою Абрамовою, яка стає його другою дружиною. Абрамова народжує йому двох синів — у [[1962]] Аркадія і в [[1964]] [[Висоцький Микита Володимирович|Микиту]].

У [[1960]]—[[1961]] роках з'являються і перші пісні. Першою піснею вважають «''Татуировка''» (1961), хоча сам автор говорив, що пісня «''49 дней''» написана раніше (ймовірно в [[1960]]).

У [[1964]] році Висоцький вступає до [[Театр на Таганці|Московського театру драми і комедії на Таганці]], де працює до [[1980]] року. За словами самого Висоцького, цей театр, на відміну від попередніх, став для нього «своїм театром».

{{text|«До мене в театр прийшов найматися молодий чоловік. Коли я запитав його, що він хоче прочитати, він відповів: «Я декілька своїх пісень написав, послухаєте?» Я погодився прослухати одну пісню, тобто, фактично, наша зустріч повинна була протривати не більше, ніж п'ять хвилин. Але я слухав, не відриваючись, півтори години».
[[Юрій Любимов]].}}

У [[1967]] році з виходом фільму «[[Вертикаль (фільм)|Вертикаль]]» Висоцький ураз стає відомим. Фільм став успішним, на думку багатьох, завдяки його пісням. Попередні роботи актора в кіно не викликали такої уваги глядачів. «Вертикаль» можна вважати початком популярності Володимира як кіноактора.

{{text|Режисер фільму [[Станіслав Говорухін]] згадував:
«…Актори деякий час повинні були пожити в наметах. …Альпіністи вважали його своїм. Вірили, що він досвідчений підкорювач вершин. А він побачив гори вперше за два місяці до того, як написав пісні про гори, що стали такими популярними».}}

Також [[1967]] рік знаменний знайомством із [[Марина Владі|Мариною Владі]] (справжнє ім'я Марина-Катрін Володимирівна Полякова-Байдарова, [[Франція|французька]] актриса російського походження), яка [[1 грудня]] [[1970]] року стає третьою дружиною Висоцького.

{{text|«…Краєчком ока я помічаю, що до нас прямує невисокий, погано одягнений молодий чоловік. Я мигцем дивлюся на нього, і лише світло-сірі очі на мить привертають мою увагу. Але вигуки в залі примушують мене перервати розповідь, і я повертаюся до нього. Він підходить, мовчки бере мою руку і довго не випускає, потім цілує її, сідає навпроти і вже більше не зводить з мене очей. Його мовчання не бентежить мене, ми дивимося одне на одного, неначе завжди були знайомі. Я знаю, що це — ти»
Марина Владі про перше знайомство з Володимиром Висоцьким.}}

Завдяки шлюбу з іноземкою Висоцький тепер може виїжджати за кордон. У результаті за межами СРСР виходять платівки з його піснями.

У [[1968]] році виходить перша гнучка платівка В. Висоцького з піснями з кінофільму «<nowiki/>[[Вертикаль (фільм)|Вертикаль]]<nowiki/>» (1967), а в [[1973]]—[[1976]] роках він записує за кордоном ще чотири авторські диски.

Прийшли 70-і роки, робіт в кіно стало менше, але стало більше у фільмах пісень Висоцького, або пісень на його вірші. Чиновники Держкіно не давали згоди на участь Висоцького у фільмах, всіляко перешкоджали цьому.

[[29 листопада]] [[1971]] року — прем'єра «[[Гамлет]]а» в Театрі на Таганці, головну роль в якому виконав Висоцький. Ця роль пізніше вважалася «візитною карткою» актора. Заради цієї ролі актор неодноразово відмовлявся від алкоголю. Примусити кинути пити Висоцького не могла навіть Марина Владі, яку він кохав до безтями. І лише можливість грати головну роль в «Гамлеті» стримувала Висоцького.

«Працювати треба!» — була його улюблена приказка. Якби він міг, працював би цілодобово. Сон — 3-4 години, решта — робота. Пісні свої він писав в основному вночі. Приходив додому після спектаклю, і сідав за роботу. Марина ставила перед ним чашку з гарячим чаєм і тихо сідала в кутку. Іноді вона засинала, і тоді, вже під ранок, Висоцький будив її, щоб прочитати рядки, написані за ніч.

=== Останній рік життя ===
[[16 квітня]] [[1980]] року відбулася остання кінозйомка концерту Висоцького в [[Великий драматичний театр імені Г. О. Товстоногова|Ленінградському ВДТ]], де він виконував пісні «Кони привередливые», «Купола», «Охота на волков» і розповідав про свою творчість. Фрагмент цієї зйомки увійшов до передачі В. Виноградова «Я возвращаю ваш портрет». На зворотному боці подвійного альбому «[[Сыновья уходят в бой (диск)|Сыновья уходят в бой]]» фотографії саме з цього концерту.

[[22 травня]] [[1980]] року відбувся один з останніх концертів Висоцького (в [[Калінінград]]і), на якому йому стало зле.

За рік до смерті Висоцький ймовірно пережив клінічну смерть (можливо була тривала втрата свідомості). Це сталося [[25 липня]] [[1979]] року під час гастролей по [[Узбекистан]]у, а саме у м. [[Бухара]].<ref>Валерий Перевозчиков. [http://www.ruslit.net/preview.php?path=%u0411%u0438%u043E%u0433%u0440%u0430%u0444%u0438%u0438%20%u0418%20%u041C%u0435%u043C%u0443%u0430%u0440%u044B/%u041F%u0435%u0440%u0435%u0432%u043E%u0437%u0447%u0438%u043A%u043E%u0432%20%u0412%u0430%u043B%u0435%u0440%u0438%u0439/&fname=%u041F%u0440%u0430%u0432%u0434%u0430%20%u0421%u043C%u0435%u0440%u0442%u043D%u043E%u0433%u043E%20%u0427%u0430%u0441%u0430%20%u041F%u043E%u0441%u043C%u0435%u0440%u0442%u043D%u0430%u044F%20%u0421%u0443%u0434%u044C%u0431%u0430.txt Правда Смертного Часа. Посмертная Судьба] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150331145046/http://ruslit.net/preview.php?path=%25u0411%25u0438%25u043E%25u0433%25u0440%25u0430%25u0444%25u0438%25u0438%20%25u0418%20%25u041C%25u0435%25u043C%25u0443%25u0430%25u0440%25u044B%2F%25u041F%25u0435%25u0440%25u0435%25u0432%25u043E%25u0437%25u0447%25u0438%25u043A%25u043E%25u0432%20%25u0412%25u0430%25u043B%25u0435%25u0440%25u0438%25u0439%2F&fname=%25u041F%25u0440%25u0430%25u0432%25u0434%25u0430%20%25u0421%25u043C%25u0435%25u0440%25u0442%25u043D%25u043E%25u0433%25u043E%20%25u0427%25u0430%25u0441%25u0430%20%25u041F%25u043E%25u0441%25u043C%25u0435%25u0440%25u0442%25u043D%25u0430%25u044F%20%25u0421%25u0443%25u0434%25u044C%25u0431%25u0430.txt |date=31 березня 2015 }}.
 [http://www.sphaerez.de/?p=10286 Два года на любовь] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160202031033/http://www.sphaerez.de/?p=10286 |date=2 лютого 2016 }} // SphaereZ — Russischsprachige Zeitschrift in Deutschland</ref>

Багато подробиць свого похорону й встановлення пам'ятника на могилі Висоцький передбачав, вони описані в пісні «Пам'ятник».

Помер артист [[25 липня]] [[1980]] року приблизно о 3–4 годині ранку у своїй квартирі на Малій Грузинській, 28. Висоцький не впорався із власним ритмом життя, не витримало серце.

[[28 липня]] [[1980]] року Висоцького ховала, здавалося, вся Москва, хоча офіційного повідомлення про смерть не було — в цей час проходила [[Літні Олімпійські ігри 1980|московська Олімпіада]]. Тільки над віконцем театральної каси було вивішене скромне оголошення: «Помер актор Володимир Висоцький».

== Творчість ==

=== Поезія і пісні ===
{{детальніше|Список пісень Володимира Висоцького}}

Висоцький написав понад 700 віршів та пісень, поему для дітей (у двох частинах).

=== Висоцький і радіо ===

Висоцький взяв участь у створенні 11 радіоспектаклів (в тому числі «[[Мартін Іден, радіоспектакль|Мартін Іден]]», «[[Дон-Жуан, або Кам'яний гість|Кам'яний гість]]», «[[Незнайомка,радіоспектакль|Незнайомка]]», «[[За Бистрянським лісом]]»).

=== Кінематограф ===
Висоцький знявся майже в 30 фільмах, у багатьох з них звучать його пісні. На багато ролей його не затверджували, і не завжди з творчих міркувань. Висоцький брав участь також в озвучуванні одного мультфільму — «Чарівник Смарагдового міста». Крім того, спочатку передбачалося, що Вовка в мультфільмі «[[Ну, постривай!]]» озвучуватиме Висоцький, але згодом його замінив [[Анатолій Папанов]].

== Фільмографія ==
{{div col}}
* {{рік в кіно|1959}} — [[Однолітки]] — ''Петя''
* {{рік в кіно|1961}} — [[Кар'єра Діми Горіна]] — ''Софрон''
* {{рік в кіно|1962}} — [[713-й просить посадку]] — ''Солдат морської піхоти''
* {{рік в кіно|1963}} — [[Штрафний удар (фільм)|Штрафний удар]] — ''Юрій Нікулин''
* {{рік в кіно|1963}} — [[Живі і мертві (фільм, 1964)|Живі і мертві]] — ''веселий солдат''
* {{рік в кіно|1965}} — [[Наш дім]] — ''Механік''
* {{рік в кіно|1965}} — [[На завтрашній вулиці]] — ''Петро Маркін''
* {{рік в кіно|1965}} — [[Кухарка (фільм)|Кухарка]] — ''Андрій Пчолка''
* {{рік в кіно|1966}} — [[Вертикаль (фільм)|Вертикаль]] — ''Володя''
* {{рік в кіно|1966}} — [[Я родом з дитинства]] — ''капітан-танкіст Володя''
* {{рік в кіно|1967}} — [[Короткі зустрічі (фільм, 1967)|Короткі зустрічі]] — ''Максим''
* {{рік в кіно|1968}} — [[Інтервенція (фільм)|Інтервенція]] — ''Мішель Воронов/Євгеній Бродський''
* {{рік в кіно|1968}} — [[Служили два товариші]] — ''Брусенцов''
* {{рік в кіно|1968}} — [[Господар тайги]] — ''Рябий''
* {{рік в кіно|1969}} — [[Небезпечні гастролі]] — ''Жорж Бенгальський (Микола Коваленко)''
* {{рік в кіно|1969}} — [[Білий вибух]] — ''капітан''
* {{рік в кіно|1972}} — [[Четвертий (фільм)|Четвертий]] — ''Он''
* {{рік в кіно|1973}} — [[Погана добра людина]] — ''фон Корен''
* {{рік в кіно|1974}} — [[Єдина дорога]] — ''Солодов''
* {{рік в кіно|1975}} — [[Втеча містера Мак-Кінлі]] — ''Білл Сіґер''
* {{рік в кіно|1975}} — [[Єдина (фільм, 1975)|Єдина]] — ''Борис Ілдіч''
* {{рік в кіно|1976}} — [[Розповідь про те, як цар Петро арапа женив]] — ''Ганібал''
* {{рік в кіно|1977}} — [[Їх двоє (фільм)|Їх двоє]] — ''епізод''
* {{рік в кіно|1979}} — [[Місце зустрічі змінити не можна]] — ''[[Гліб Жеглов|капітан Гліб Жеглов]]''
* {{рік в кіно|1979}} — [[Маленькі трагедії (фільм, 1979)|Маленькі трагедії]] — ''Дон Гуан''
{{div col end}}

== Посмертне визнання поета і його вплив на культуру ==
У роки суворої цензури Висоцький торкався цілої низки заборонених тем, через що й сам багато в чому був під забороною, але, попри всі обмеження, популярність Висоцького була й залишається донині феноменальною. Це обумовлюється його людською чарівністю і масштабністю особистості, поетичним даром, унікальністю виконавської майстерності, граничною щирістю, волелюбністю, енергетикою виконання пісень і ролей, точністю розкриття пісенних тем і втілення образів.

[[Файл:Russia stamp V.Vysotsky 1999 2r.jpg|thumb|200px|[[Поштова марка]] [[Росія|Росії]] із серії «Популярні співаки російської естради», присвячена Володимиру Висоцькому, [[1999]], 2 [[Російський рубль|рубля]] (Каталог ИТЦ 541, Скотт 6547)]]
У [[1981]] році була опублікована перша велика збірка творів Висоцького, «Нерв», тоді ж вийшла перша повноцінна («диск-гігант») радянська платівка. У [[1986]] році Висоцькому було посмертно присвоєне звання [[Заслужений артист Росії|заслуженого артиста РРФСР]], а в [[1987]] за створення образу Жеглова в телевізійному художньому фільмі «[[Місце зустрічі змінити не можна]]» і авторського виконання пісень — присуджена [[Державна премія СРСР]]. У [[1989]] році [[Рада Міністрів СРСР]] підтримала пропозицію Радянського фонду культури, Міністерства культури СРСР, Московського міського виконкому і громадськості про створення музею Володимира Висоцького в Москві.
[[Файл:Бюст Высоцкого в Парке скульптур города Коростышев.jpg|ліворуч|міні|Володимир Висоцький в Парку скульптур міста Коростишів (демонтовано 2025 року)]]
На честь поета названий [[астероїд]] «Владвисоцький» ([[2374 Vladvysotskij]]).

[[Ельдар Рязанов]] зняв у [[1987]] році документальний фільм «Чотири зустрічі з Володимиром Висоцьким».

[[20 січня]] [[1998]] року в м. Мелітополі, біля Будинку Зв'язку, на честь 60-ліття поета, музиканта і актора відкрито [[Памятник Высоцкому (Мариуполь)|пам'ятник]] (автори — [[Харабет Юхим Вікторович|Юхим Харабет]] і [[Балдін Юрій Іванович|Юрій Балдін]]. Це перший пам'ятник Володимиру Висоцькому, встановлений в Україні<ref name="kulichki.com">{{cite web|url=http://www.kulichki.com/vv/fan/events/70.html|title=В Мариуполе заменят Владимира Высоцкого|archiveurl=https://www.webcitation.org/6CdXnwR6y?url=http://www.kulichki.com/vv/fan/events/70.html|archivedate=2012-12-03|accessdate=2017-05-25|deadurl=no}}</ref>.

[[Петро Буслов]] зняв у [[2011]] році біографічний фільм [[Висоцький. Дякуємо, що живий|«Висоцький. Дякуємо, що живий»]]. Сценарій фільму написав син Володимира Висоцького [[Висоцький Микита Володимирович|Микита]].

Фільм розповідає про п'ять днів [[1979]] року, коли Володимир Семенович Висоцький на гастролях в [[Узбекистан]]і пережив [[Клінічна смерть|клінічну смерть]].

Початково фільм називався «Чёрный человек», а його режисером і сценаристом був Ігор Волошин, який зняв до того автобіографічний фільм «Я». Також, як і його попередня картина, фільм «Чёрный человек» був присвячений наркоманії, що викликало незадоволення з боку організаторів, внаслідок чого Ігор Волошин був звільнений, а його картину передали режисеру Петру Буслову. В той же час Ігор Волошин стверджує, що від виробництва вищезазначеного фільму він відмовився сам, через особисті причини.

Образ Висоцького зроблено з використанням високотехнологічного гриму і технологій комп'ютерної обробки зображень. Роль Володимира Висоцького озвучує його син Микита Висоцький.

Початково прем'єра була призначена на 24 липня 2011 року й присвячена 31-й роковині з дня смерті поета та актора, але потім її перенесли на осінь 2011 року. Відтак, на одному з рок-фестивалів була названа нова дата — 31 грудня 2011 року. 25 липня 2011 року був показаний другий трейлер фільму й була названа кінцева дата виходу на екран — 1 грудня 2011 року.

Творчість Володимира Висоцького, що сприяла ширшому визнанню авторської пісні, побічно допомогла становленню радянської рок-музики. Мотиви пісень Висоцького трапляються у творчості пізніших бардів і рок-поетів, наприклад, «Время колокольчиков» Башлачова і «Сумерки» [[Кінчев Костянтин Євгенович|Кінчева]] варіюють фрагменти «Куполів» Висоцького. Пісні: «Циганочка» — [[Шевчук Юрій Юліанович|Юрія Шевчука]], «Пам'яті Висоцького» — [[Лоза Юрій Едуардович|Юрія Лози]].

Пам'яті Висоцького присвятили вірші й пісні такі автори, як [[Ахмадуліна Белла Ахатівна|Б. Ахмадуліна]], [[Башлачов Олександр Миколайович|О. Башлачов]], [[Візбор Юрій Йосипович|Ю. Візбор]], [[Вознесенський Андрій Андрійович|А. Вознесенський]], [[Городницький Олександр Мойсеєвич|О. Городницький]], [[Градський Олександр Борисович|О. Градський]], [[Доліна Вероніка Аркадіївна|В. Доліна]], [[Євтушенко Євген Олександрович|Є. Євтушенко]], [[Кім Юлій Черсанович|Ю. Кім]], [[Кохановський Ігор Васильович|І. Кохановський]], [[Лоза Юрій Едуардович|Ю. Лоза]], [[Макаревич Андрій Вадимович|А. Макаревич]], [[Окуджава Булат Шалвович|Б. Окуджава]], [[Філатов Леонід Олексійович|Л. Філатов]], [[Володимир Асмолов|В. Асмолов]] та інші.

За результатами опитування [[ВЦІОМ]], що проводилося 2010 року, Висоцький зайняв друге місце в списку «кумирів XX століття» після Юрія Гагаріна<ref name="VCIOM">{{Cite web |url=http://www.gzt.ru/topnews/society/-gagarin-stal-kumirom-novogo-pokoleniya-rossiyan-/283517.html |title=GZT.RU |accessdate=20 жовтня 2011 |archive-date=27 вересня 2013 |archive-url=https://web.archive.org/web/20130927135527/http://gzt.ru/topnews/society/-gagarin-stal-kumirom-novogo-pokoleniya-rossiyan-/283517.html }}</ref>.

== Дискографія ==

=== Прижиттєві диски, видані в СРСР ===

==== Персональні видання ====
За життя Висоцького було випущене всього 6 мільйонів:

* 1968 — «Песни из кинофильма Вертикаль» (Прощание с горами. Песня о друге. Вершина. Военная песня).
* 1972 — «Песни Владимира Высоцкого» (Он не вернулся из боя. Песня о новом времени. [[Братські могили|Братские могилы]]. Песня о земле).
* 1972 — «Песни Владимира Высоцкого» (Мы вращаем Землю. Сыновья уходят в бой. Аисты. В темноте).
* 1974 — «Песни Владимира Высоцкого» (Корабли. Черное золото. Утренняя гимнастика. Холода, холода).
* 1975 — "В.Высоцкий. Песни " (Кони привередливые. Скалолазка. Москва-Одесса).
* 1975 — «Песни Владимира Высоцкого» (Она была в Париже. Кони привередливые. Скалолазка. Москва-Одесса).

У 1979 р. також був випущений експортний диск-гігант, до якого увійшли пісні, записані в різні роки на «Мелодії», але так і не видані.

==== За участі Висоцького ====
У 1977 були випущені подвійний альбом «Аліса в Країні чудес» і міньон «Аліса в Країні чудес. Пісні з музичної казки».

Окрім цього, відомо про 15 платівок, в які входили по одній або декілька пісень Висоцького, в основному це пісні з кінофільмів і збірки військових пісень (наприклад, «Друзьям-однополчанам», «День Победы»).

Також пісні Висоцького звучали на 11 платівках у музичних журналах (в основному, «Кругозор»), а 1965 року в тому ж "Кругозорі (№ 6) були видані уривки зі спектаклю «10 днів, які потрясли світ» за участю Висоцького та інших таганських акторів.

=== У СРСР і Росії після смерті ===
Видано і продовжує видаватися велика кількість дисків. Мабуть, найбільшим є «На концертах Владимира Высоцкого» на 21 диску (1987—1992 рр.)

=== За кордоном ===
* У Франції з 1977 по 1988 випущено 13 платівок (зокрема серія з 7 платівок «Владимир Высоцкий в записях Михаила Шемякина»).
* У США з 1972 по 1985 випущено 12 платівок.
* У Фінляндії в 1979 1 платівка.
* У Німеччині з 1980 по 1989 випущено 4 платівки.
* У Болгарії з 1979 по 1987 випущено 6 платівок.
* В Японії з 1976 по 1985 випущено 4 платівки.
* У Кореї в 1992 випущено 2 платівки.
* В Ізраїлі (у 1974 або 1975) вийшла платівка «Невидані пісні російських бардів», на якій є 2 пісні Висоцького.

== Дружини і діти ==
# '''[[Висоцька Іза Костянтинівна|Іза Костянтинівна Висоцька]]''' (до шлюбу Мєшкова, в першому шлюбі ''Жукова''). Народилася [[22 січня]] [[1937]] року. Одружені з [[25 квітня]] [[1960]] року. Дата розлучення невідома. За одними даними, разом подружжя прожило неповні 4 роки, за іншими, розлучення було оформлене [[1965]] року, проте відомо, що вони насправді розлучилися задовго до офіційного розлучення. Тому син Ізи Костянтинівни, що народився 1965 року, отримав прізвище Висоцький, будучи, по суті, сином іншої людини.
# '''[[Абрамова Людмила Володимирівна|Людмила Володимирівна Абрамова]]'''. Народилася [[16 серпня]] [[1939]] року. Одружені з [[25 липня]] [[1965]] року по [[10 лютого]] [[1970]] року, розлучені; двоє синів: [[Висоцький Аркадій Володимирович|Аркадій]] (нар. [[1962]]) і [[Висоцький Микита Володимирович|Микита]] (нар. [[1964]]).
# '''[[Марина Владі|Катерина Марина Полякова-Байдарова]]''' ({{lang-fr|Catherine Marina de Poliakoff-Baïdaroff}}), відома за сценічним псевдонімом '''Марина Владі'''. Народилася [[10 травня]] [[1938]] року. Одружені з [[1 грудня]] [[1970]] року по [[25 липня]] [[1980]] року.

Двоюрідна сестра Володимира, [[Висоцька Ірена Андріївна]], народилась і жила в м. [[Мукачеве]], в Україні, потім переїхала до Москви.

== Гітари Висоцького ==
Висоцький завжди грав на [[семиструнна гітара|семиструнних гітарах]].
Перша гітара, яка виділяється із загального ряду, з'явилася у нього [[1966]] року. Її Володимир Семенович купив у вдови [[Дикий Олексій Денисович|Олексія Дикого]]. Пізніше він розповідав, що цю гітару "робив якийсь майстер австрійський 150 років тому. Її купили князі {{iw2|Гагаріни||ru|Гагарины}}, а в них перекупив артист {{iw2|Блюменталь-Тамарин Всеволод Олександрович|Блюменталь-Тамарин|ru|Блюменталь-Тамарин, Всеволод Александрович}} і подарував Дикому… ". Ймовірно, ця гітара брала участь у фотосесії Висоцького і Владі в 1975 році (фотограф — {{iw2|Плотніков Валерій Федорович|В. Ф. Плотніков|ru|Плотников, Валерий Фёдорович}}).

[[1975]] роком датуються фотографії, на яких Висоцький зображений з першою гітарою, зробленою для нього {{iw2|Шуляковські|Олександром Шуляковським|ru|Шуляковский, Виктор Александрович#Семья}} (з головкою грифа, зробленою у вигляді ліри). Цей майстер зробив для Висоцького 4 або 5 гітар.

Також у Висоцького була гітара з двома грифами, яка подобалася йому своєю оригінальною формою, але другим грифом Володимир Семенович ніколи не користувався. З цією гітарою Володимир Семенович зображений на зворотному боці конверта 9-го диска серії «На концертах Володимира Висоцького».

У виставі «Злочин і кара», який був випущений в 1979 році, Висоцький грав на гітарі, що належала кінорежисерові {{iw2|Аленіков Володимир Михайлович|Володимиру Аленікову|ru|Алеников, Владимир Михайлович}}, який віддав йому свою гітару для цієї ролі, оскільки гітара сподобалася Висоцькому і своїм несучасним виглядом, і забарвленням, і звучанням. Гітару цю робив колись петербурзький майстер Ягодкін. Після смерті поета Аленіков попросив театр розшукати гітару, і зрештою цю гітару йому повернули, але у вкрай жалюгідному, розбитому стані, у неї не вистачало деяких частин, полагодити її ніхто не брався. У [[1991]] році Аленіков відвіз розбиту гітару в Штати, де її врешті-решт привів до повного ладу гітарний майстер, індіанець Рік Тернер. Фотографія гітари з'явилася на обкладинці журналу «Акустик гітар» під ім'ям «Висоцький».

== Див. також ==
* [[Яременко Людмила Леонівна]]

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Бібліографія ==
* Песни и стихи. — Нью-Йорк: Литературное зарубежье, 1981.
* Нерв. — М.: Современник, 1981.
* Я куплет допою…. (Песни для кино). — М.: Киноцентр, 1988.
* Поэзия и проза. — М.: Книжная палата, 1989.
* Стихи и песни. — М.: Искусство, 1989 (с приведением нот).
* Венские каникулы. — М.: ВО «Союзинформкино» Госкино СССР, 1990.
* Владимир Высоцкий. Сочинения (в 2-х томах). — М.: Художественная литература, 1991.
* Альманах. «Мир Высоцкого: Исследования и материалы.» — М.: ГКЦМ В. С. Высоцкого:
** Вып. 1 — 1997.
** Вып. 2 — 1998.
** Вып. 3 (два тома) — 1999.
** Вып. 4 (два тома) — 2000.

== Переклади ==
* [http://www.wysotsky.com/1058.htm З пісень Володимира Висоцького] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20060328054308/http://wysotsky.com/1058.htm |date=28 березня 2006 }} — [http://www.wysotsky.com/ Wysotsky.com] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20090605224901/http://www.wysotsky.com/ |date=5 червня 2009 }}

== Посилання ==
* [[Муратов Олександр Ігорович|''Олександр Муратов'']]. [https://web.archive.org/web/20071110171655/http://www.gpu-ua.info/index.php?&id=103236&eid=53 Спогади про раннього Висоцького // Газета по-українськи. — 2006. — 25 січ.]
* [https://play.google.com/store/apps/details?id=com.androidcollider.vysotsky Мобільний додаток «Висоцький»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150303172952/https://play.google.com/store/apps/details?id=com.androidcollider.vysotsky |date=3 березня 2015 }} — програма для Android-смартфонів зі списком пісень з акордами
* [http://ilterritory.com/2013/01/26/еврейская-генеалогия-владимира-высо/ Генеалогія В. Висоцького] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20151117064453/http://ilterritory.com/2013/01/26/еврейская-генеалогия-владимира-высо/ |date=17 листопада 2015 }}
{{бібліоінформація}}

[[Категорія:Актори XX століття]]
[[Категорія:Радянські актори]]
[[Категорія:Російські актори]]
[[Категорія:Російські поети]]
[[Категорія:Радянські письменники]]
[[Категорія:Російські письменники]]
[[Категорія:Піснярі]]
[[Категорія:Радянські композитори]]
[[Категорія:Російські композитори]]
[[Категорія:Композитори XX століття]]
[[Категорія:Російські барди]]
[[Категорія:Радянські співаки]]
[[Категорія:Російські співаки]]
[[Категорія:Радянські гітаристи]]
[[Категорія:Російські гітаристи]]
[[Категорія:Виконавці гри на російській семиструнній гітарі]]
[[Категорія:Актори та акторки театру на Таганці]]
[[Категорія:Актори, які зіграли роль Гамлета]]
[[Категорія:Люди, на честь яких названо астероїд]]
[[Категорія:Люди, на честь яких названо вулиці]]
[[Категорія:Російські поети українського походження]]
[[Категорія:Володимир Висоцький]]

title: Владимир Семёнович Высоцкий

Народився: 25 січня 1938[…] · Москва, СРСР

Помер: 25 липня 1980[…] (42 роки) · Москва, СРСР · ·інфаркт міокарда

Поховання: Ваганьковське кладовище

Країна: СРСР

Діяльність: поет, письменник, кіноактор, актор театру, автор-виконавець, гітарист, поет-пісняр, композитор, сценарист, автор пісень, прозаїк, актор, співак

Alma mater: Школа-студія МХАТ (20 червня 1960) і Московський державний будівельний університетd

Знання мов: російська

Заклад: Театр на Таганці і Московський драматичний театр імені О. С. Пушкіна

Жанр: авторська пісня, шансон, російський шансон і проза

Батько: Висоцький Семен Володимировичd

Мати: Nina Vysotskayad

Родичі: Висоцький Олексій Володимирович, Aleksandr Vysotskyd і Висоцька Ірена Андріївна

У шлюбі з: Ізольда Висоцька, Марина Владі і Людмила Абрамова

Діти: Аркадій Висоцькийd і Висоцький Микита Володимирович

Нагороди: заслужений артист РРФСР · Державна премія СРСР · Премія МВС Росії


text:
# شيبرد كاري
شيبرد كاري هو سياسي أمريكي، ولد في 3 يوليو 1805، وتوفي في 9 أغسطس 1866 في بلدية هلتون في الولايات المتحدة. نشط حزبياً في الحزب الديمقراطي. وقد انتخب عضو مجلس نواب مين  وانتخب عضو مجلس ولاية مين  وانتخب عضو مجلس النواب الأمريكي.

wikiname: arwiki

title: شيبرد كاري

in_language: ar

wikitext:
{{يتيمة|تاريخ=ديسمبر 2020}}
{{صندوق معلومات شخص}}
'''شيبرد كاري''' هو [[سياسي]] [[الولايات المتحدة|أمريكي]]، ولد في [[3 يوليو]] [[1805]]، وتوفي في [[9 أغسطس]] [[1866]] في [[بلدية هلتون]] في [[الولايات المتحدة]].<ref>{{استشهاد بكتاب|الأخير=Hamlin|الأول=Helen|عنوان=Pine, potatoes and people : the story of Aroostook|مسار=https://archive.org/details/pinepotatoesandp000102mbp|سنة=1948|ناشر=W.W. Norton| مسار أرشيف = https://web.archive.org/web/20210227033150/https://archive.org/details/pinepotatoesandp000102mbp | تاريخ أرشيف = 27 فبراير 2021 }}</ref> نشط [[حزب سياسي|حزبياً]] في [[الحزب الديمقراطي (الولايات المتحدة)|الحزب الديمقراطي]]. وقد [[انتخابات|انتخب]] {{Ill-WD2|id=Q18713970|target=en}} وانتخب {{Ill-WD2|id=Q18342769|target=en}} وانتخب [[مجلس النواب الأمريكي|عضو مجلس النواب الأمريكي]].

== مراجع ==
{{مراجع}}

{{ضبط استنادي}}
{{شريط بوابات|أعلام|السياسة|الولايات المتحدة}}
{{بذرة سياسي من مين}}

[[تصنيف:أشخاص من بلدية هلتون]]
[[تصنيف:أشخاص من نيو سالم (ماساتشوستس)]]
[[تصنيف:أصحاب أعمال أمريكيون في القرن 19]]
[[تصنيف:أصحاب أعمال من مين]]
[[تصنيف:أعضاء الحزب الديمقراطي في مجلس النواب الأمريكي من مين]]
[[تصنيف:أعضاء الحزب الديمقراطي في مجلس نواب ولاية مين]]
[[تصنيف:أعضاء مجلس النواب الأمريكي في القرن 19]]
[[تصنيف:أعضاء مجلس النواب الأمريكي من الحزب الديمقراطي]]
[[تصنيف:أعضاء مجلس النواب الأمريكي من مين]]
[[تصنيف:أعضاء مجلس شيوخ ولاية مين]]
[[تصنيف:أعضاء مجلس نواب ولاية مين]]
[[تصنيف:أعضاء هيئة مين التشريعية في القرن 19]]
[[تصنيف:تجار أمريكيون في القرن 19]]
[[تصنيف:ديمقراطيون من ولاية مين]]
[[تصنيف:سياسيون أمريكيون في القرن 19]]
[[تصنيف:مواليد 1805]]
[[تصنيف:وفيات 1866]]

title: معلومات شخصية

الميلاد: 3 يوليو 1805 · نيو سالم

الوفاة: 9 أغسطس 1866 (61 سنة) · بلدية هلتون

مواطنة: الولايات المتحدة

title: الحياة العملية

المهنة: سياسي

الحزب: الحزب الديمقراطي

اللغات: الإنجليزية

الحياة العملية: تعديل مصدري - تعديل


text:
# Alfred Frøkjær Jørgensen
Alfred Frøkjær Jørgensen (Dinamarca, 30 de agosto de 1890-26 de noviembre de 1973) fue un gimnasta artístico danés, subcampeón olímpico en 1920 en el concurso por equipos "sistema sueco".

## Carrera deportiva
En las Olimpiadas celebradas en Amberes (Bélgica) en 1920 consigue la plata en el concurso por equipos "sistema sueco", tras los suecos (oro) y por delante de los belgas (bronce), siendo sus compañeros de equipo los gimnastas: Frede Hansen, Frederik Hansen, Kristian Hansen, Hans Jakobsen, Aage Jørgensen, Johannes Birk, Alfred Ollerup Jørgensen, Arne Jørgensen, Knud Kirkeløkke, Jens Lambæk, Kristian Larsen, Kristian Madsen, Niels Erik Nielsen, Niels Kristian Nielsen, Dynes Pedersen, Hans Pedersen, Johannes Pedersen, Peter Dorf Pedersen, Rasmu Rasmussen, Hans Christian Sørensen, Hans Laurids Sørensen, Søren Sørensen, Georg Vest y Aage Walther.

title: Alfred Frøkjær Jørgensen

wikitext:
{{ficha de deportista|pie=|medallas=
{{Medalla deportiva|[[Gimnasia artística]]}}
{{PaísMedalla|{{DEN}}}}
{{MedallaCompeticionOlimpica|Juegos Olímpicos}}
{{MedallaPlata|[[gimnasia Amberes 1920|Amberes 1920]]|Equipo, sistema sueco}}
}}
'''Alfred Frøkjær Jørgensen''' ([[Dinamarca]], 30 de agosto de 1890-26 de noviembre de 1973) fue un [[gimnasta artístico]] danés, [[gimnasia Amberes 1920|subcampeón olímpico en 1920]] en el concurso por equipos "sistema sueco".<ref>{{Cita web|url=https://www.sports-reference.com/olympics/athletes/jo/alfred-jorgensen-1.html|agencia=sport reference|título=Alfred Frøkjær Jørgensen|fechaacceso=15 de noviembre de 2017|urlarchivo=https://web.archive.org/web/20121218025420/http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/jo/alfred-jorgensen-1.html|fechaarchivo=18 de diciembre de 2012}}</ref>

==Carrera deportiva==

En las [[gimnasia Amberes 1920|Olimpiadas celebradas en Amberes (Bélgica) en 1920]] consigue la plata en el concurso por equipos "sistema sueco", tras los suecos (oro) y por delante de los belgas (bronce), siendo sus compañeros de equipo los gimnastas: [[Frede Hansen]], [[Frederik Hansen]], [[Kristian Hansen]], [[Hans Jakobsen]], [[Aage Jørgensen]], [[Johannes Birk]], [[Alfred Ollerup Jørgensen]], [[Arne Jørgensen]], [[Knud Kirkeløkke]], [[Jens Lambæk]], [[Kristian Larsen]], [[Kristian Madsen]], [[Niels Erik Nielsen]], [[Niels Kristian Nielsen]], [[Dynes Pedersen]], [[Hans Pedersen]], [[Johannes Pedersen]], [[Peter Dorf Pedersen]], [[Rasmus Rasmussen (gimnasta)|Rasmu Rasmussen]], [[Hans Christian Sørensen (gimnasta)|Hans Christian Sørensen]], [[Hans Laurids Sørensen]], [[Søren Sørensen (gimnasta)|Søren Sørensen]], [[Georg Vest]] y [[Aage Walther]].

==Referencias==
{{listaref}}
{{NF|1890|1973|Jørgensen, Alfred Frøkjær}}
[[Categoría:Gimnastas artísticos]]

title: Datos personales

Nacimiento: 21 de diciembre de 1898

Nacionalidad(es): Reino de Dinamarca

Fallecimiento: 28 de febrero de 1988

title: Carrera deportiva

Deporte: Gimnasia artística

title: Juegos Olímpicos

Plata: Amberes 1920 · Equipo, sistema sueco


text:
# Phrurolithus szilyi
Espèce
Phrurolithus szilyi est une espèce d'araignées aranéomorphes de la famille des Phrurolithidae.

## Distribution
Cette espèce se rencontre en Europe.

## Description
Les mâles mesurent de 1,9 à 2,3 mm et les femelles de 2,2 à 2,6 mm.

## Publication originale
- Herman, 1879 : Magyarország pók-faunája. Budapest, vol. 3, p. 1-394.

title: Phrurolithus szilyi

wikitext:
{{Ébauche|araignée}}
{{Taxobox début | animal | ''Phrurolithus szilyi'' | <!-- image --> | <!-- insérer une légende descriptive de l'image --> | classification=twsc }}
{{Taxobox | embranchement | Arthropoda }}
{{Taxobox | sous-embranchement | Chelicerata }}
{{Taxobox | classe | Arachnida }}
{{Taxobox | ordre | Araneae }}
{{Taxobox | sous-ordre | Araneomorphae }}
{{Taxobox | famille | Phrurolithidae }}
{{Taxobox | genre | Phrurolithus }}
{{Taxobox taxon | animal | espèce | Phrurolithus szilyi | [[Ottó Herman|Herman]], [[1879]] }}
{{Taxobox fin}}

'''''Phrurolithus szilyi''''' est une [[espèce]] d'[[Araneae|araignées]] [[Araneomorphae|aranéomorphes]] de la [[Famille (biologie)|famille]] des [[Phrurolithidae]]{{Bioref|WSC non-famille|afficher=ref}}.

== Distribution ==
Cette espèce se rencontre en [[Europe]]{{Bioref|WSC non-famille|afficher=ref}}.

== Description ==
Les mâles mesurent de {{formatnum:1.9}} à {{unité|2.3|mm}} et les femelles de {{formatnum:2.2}} à {{unité|2.6|mm}}<ref name="unibe">[https://araneae.unibe.ch/data/1391/Phrurolithus_szilyi unibe]</ref>.

== Publication originale ==
* Herman, 1879 : ''Magyarország pók-faunája.'' Budapest, {{vol.|3}}, {{p.|1-394}}.

== Liens externes ==
* {{ADW|Phrurolithus_szilyi|''Phrurolithus szilyi''|consulté le=31 octobre 2017 }}
* {{BioLib|taxon|687|''Phrurolithus szilyi''  Herman, 1879|consulté le=31 octobre 2017 }}
* {{CatalogueofLife | 6VDYR | ''Phrurolithus szilyi'' Herman, 1879 | consulté le=24 décembre 2020 }}
* {{ITIS|887066|''Phrurolithus szilyi''  Herman, 1879|consulté le=31 octobre 2017 }}
* {{WSC non-famille|Phrurolithidae|Phrurolithus szilyi|Herman, 1879|consulté le=31 octobre 2017 }}

== Notes et références ==
{{Références}}

{{Portail|arachnologie|Europe}}

[[Catégorie:Phrurolithidae]]
[[Catégorie:Espèce d'araignées (nom scientifique)]]

title: Classification WSC

Règne: Animalia

Embranchement: Arthropoda

Sous-embr.: Chelicerata

Classe: Arachnida

Ordre: Araneae

Sous-ordre: Araneomorphae

Famille: Phrurolithidae

Genre: Phrurolithus


text:
# Nanguang He
Nanguang He (kinesiska: 南广河) är ett vattendrag i Kina. Det ligger i provinsen Sichuan, i den sydvästra delen av landet, omkring 220 kilometer söder om provinshuvudstaden Chengdu.
Genomsnittlig årsnederbörd är 1 384 millimeter. Den regnigaste månaden är juli, med i genomsnitt 249 mm nederbörd, och den torraste är december, med 22 mm nederbörd.

wikiname: svwiki

title: Nanguang He

in_language: sv

wikitext:
{{robotskapad|Lsjbot|Kina|datum=2016-05}}
{{geobox
| River
<!-- *** Mallhuvud *** -->
| name                        = Nanguang He
| native_name                 = 南广河
| other_name                  = Nan-Kuang Ho
| category                    = Vattendrag
| etymology                   =
| nickname                    =
<!-- *** Bild *** -->
| image                       =
| image_caption               =
<!-- *** Länder, regioner mm *** -->
| country                     = Kina
| country_flag                = true
| state                       = [[Sichuan]]
| region                      =
| district                    =
| municipality                =
<!-- *** Huvudflod, föremål i området mm *** -->
| parent                      =
| city                        =
| landmark                    =
<!-- *** Bifloder *** -->
| tributary_left              =
| tributary_right             =
<!-- *** Lägen, källa och mynning *** -->
| source                      =
| source_location             =
| source_region               =
| source_country              =
| source_elevation            =
| source_lat_d                =
| source_lat_m                =
| source_lat_s                =
| source_lat_NS               =
| source_long_d               =
| source_long_m               =
| source_long_s               =
| source_long_EW              =
| source1                     =
| source1_location            =
| source1_region              =
| source1_country             =
| source1_elevation           =
| source1_lat_d               =
| source1_lat_m               =
| source1_lat_s               =
| source1_lat_NS              =
| source1_long_d              =
| source1_long_m              =
| source1_long_s              =
| source1_long_EW             =
| source_confluence           =
| source_confluence_location  =
| source_confluence_region    =
| source_confluence_country   =
| source_confluence_elevation =
| source_confluence_lat_d     =
| source_confluence_lat_m     =
| source_confluence_lat_s     =
| source_confluence_lat_NS    =
| source_confluence_long_d    =
| source_confluence_long_m    =
| source_confluence_long_s    =
| source_confluence_long_EW   =
| mouth                       =
| mouth_location              =
| mouth_region                =
| mouth_country               =
| mouth_elevation             =
| mouth_lat_d                 =
| mouth_lat_m                 =
| mouth_lat_s                 =
| mouth_lat_NS                =
| mouth_long_d                =
| mouth_long_m                =
| mouth_long_s                =
| mouth_long_EW               =
<!-- *** Dimensioner och avrinningsområde *** -->
| length                      =
| width                       =
| depth                       =
| volume                      =
| watershed                   =
| watershed_decimals          =
<!-- *** Flöde *** -->
| discharge                   =
| discharge_max               =
| discharge_min               =
<!-- *** Fria fält *** -->
| free                        =
| free_type                   =
<!-- *** Kartor *** -->
| map                         = {{Kartposition Kina|reliefkarta_om_den_finns}}
| map_caption                 = Läge i Kina
| map_locator                 = Kina
| map_locator_x               =
| map_locator_y               =
<!-- *** Fotnoter *** -->
| footnotes                   =
| lat_d                       = 28.75956
| long_d                      = 104.67626
| state_type                  = Provins
| elevation                   =
| timezone_label              = Asia/Shanghai
| utc_offset                  = +8
| timezone                    = [[China Time|CT]]
| geonames                    = 1800049
}}

'''Nanguang He''' ([[kinesiska]]: '''南广河''') är <!--H.STM-->ett [[vattendrag]] i [[Kina]].<ref name = "gn1800049"/> Det ligger i provinsen <!--ADM1-->[[Sichuan]], i den sydvästra delen av landet, omkring 220 kilometer söder om provinshuvudstaden [[Chengdu]].

Genomsnittlig [[årsnederbörd]] är {{formatnum:1384}} millimeter. Den regnigaste månaden är juli, med i genomsnitt {{formatnum:249}} mm [[nederbörd]], och den torraste är december, med {{formatnum:22}} mm nederbörd.<ref name = "nasarain"/>

== Källor ==
<references>
<ref name = "gn1800049">[{{Geonameslänk|gnid=1800049|name=nanguang%20he}} Nanguang He] hos [{{Geonamesabout}} Geonames.org (cc-by)]; post uppdaterad 2012-01-18; databasdump nerladdad 2016-03-31</ref>
<ref name = "nasarain">{{webbref|url= http://neo.sci.gsfc.nasa.gov/view.php?datasetId=TRMM_3B43M&year=2014|titel= NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)|hämtdatum= 30 januari 2016|efternamn= |förnamn= |datum= |verk= |utgivare= NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission|arkivurl= https://web.archive.org/web/20200511075534/https://neo.sci.gsfc.nasa.gov/view.php?datasetId=TRMM_3B43M|arkivdatum= 11 maj 2020}}</ref>
</references>

[[Kategori:Vattendrag i Sichuan]]
[[Kategori:WP:Projekt Kina]]

Land: Kina

Provins: Sichuan

Tidszon: CT (UTC+8)