text:
# Jucker (Kartenspiel)
Jucker, auch als Juckerspiel oder Juckern nachgewiesen, ist ein Kartenspiel, das im Elsass und in der Pfalz beiderseits der heutigen deutsch-französischen Grenze beliebt war. Es gilt als Vorläufer des amerikanischen Euchre und könnte der als Joker bekannten Spielkarte ihren Namen gegeben haben.

## Geschichte
Die früheste bekannte Erwähnung des Spiels findet sich 1792 in einem deutschen Wörterbuch unter dem Titel „Juckern“, wo es als „Kartenspiel“ beschrieben und der Pfalz zugeordnet wird. 1848 war es so bekannt, dass Spindler es in seinem Vergißmeinnicht erwähnte, in dem ein junger Mann seine Zeit in Kneipen vertreibt, indem er verschiedene Spiele spielt, darunter auch Jucker („[er] juckert“). In Erckmann-Chatrians 1864 erschienenem Roman L'ami Fritz, der im Elsass spielt, wird auf Französisch häufig darauf hingewiesen, dass das Spiel „youker“ bereits in den 1830er Jahren gespielt wurde. 1856 erzählt Hackländer, wie er im Rheinland „Juckern“ spielte, ein für ihn neues Spiel. 1868 beschreibt man wie auch in der Wirthäuser der Pfalz das Jucker gespielt wird. Das Spiel erscheint auch in einem Gedichtband von 1874 im hunsrücker Dialekt, und in einem Artikel in einer pfälzischen Zeitung im selben Jahr als geselliges Spiel der einfachen Leute neben Tarock.
Es liegen keine vollständigen Regeln vor, aber Martin und Lienhart (1899) beschreiben Jucker als ein „Kartenspiel, bei dem der „Bauer“ [Bube] mehr wert ist als das Ass“ und ein „Marsch“ bedeutet, alle fünf Stiche zu machen. Rausch (1908) gibt an, dass Juckerspiel im Elsass weit verbreitet war und „e Marsch mache“ bedeutet, alle Stiche zu machen, und dass der „Bauer“ die höchste Karte ist. Moderne Quellen besagen, dass das Spiel auch im Rheinland und in der südhessischen Region gespielt wurde.

## Vorfahr von Euchre
Aufgrund der Chronologie, der Linguistik und der Spielweise wurde Jucker als Vorfahr des beliebten amerikanischen Spiels Euchre (spr. "juker") vorgeschlagen. Amerikanische Quellen aus dem 19. Jahrhundert zeigen, dass „Eucre“ bereits 1810 gespielt wurde und dass es 1829 als „Uker“ zusammen mit „Bowers“ (d. h. die Bauer) im amerikanischen Mittleren Westen gespielt wurde. Laut anderen Quellen wurde Euchre vermutlich in den 1820er Jahren in Amerika erfunden, als deutsche Einwanderer Écarté mit Ideen aus deutschen Kartenspielen vermischten. Bumppo (1999) widerlegt die „Ente“ einer Verbindung zu Ecarté und weist darauf hin, dass die beiden Spiele ungefähr zur gleichen Zeit aufkamen und dass Ecarté ein Spiel zu zweit ist, bei dem Buben nicht die höchsten Trümpfe sind.
David Parlett, ein Experte für die Geschichte der Kartenspiele, geht noch weiter und argumentiert, dass „allein aus sprachlichen Gründen kein Zweifel an der Herkunft [Euchres] aus dem elsässischen Juckerspiel bestehen kann, das von deutschen Einwanderern nach Amerika gebracht wurde.“ Jucker und Euchre sind nicht nur phonetisch ähnlich, sondern die Begriffe „Bauer“ und „Marsch“ wurden als „Bower“ und „March“ in Euchre übernommen. Seine Schlussfolgerung ist, dass Euchre vom elsässischen Spiel Jucker abstammt, das wiederum von Triomphe oder French Ruff abstammt, wahrscheinlich über Bête. Kürzlich wurde jedoch entdeckt, dass Jucker in der Pfalz schon früher gespielt wurde.

## Verwandte Spiele
Mitglieder der International Playing-Card Society haben kürzlich zwei Spiele identifiziert, die noch heute nördlich vom Elsass in Rheinland-Pfalz gespielt werden und möglicherweise vom Juckerspiel abstammen: das Hunsrücker „Bauern“ und das saarländische „Bauer“.

### Bauern
Der wahrscheinlich nächste Verwandte des Juckerspiels ist eine Variante, „Bauer“ oder „Bauern“ genannt, die im Hunsrück gespielt wird. Es werden 32 Karten mit französischen Farben verwendet und mit sechs Spielern und zwei Mannschaften gespielt, wobei es zwei Buben als oberste Trümpfe gibt: den Trumpf-Buben und den Buben der gleichen Naturfarbe. Wie beim Jucker erhält jeder Spieler fünf Karten. Für das Gewinnen aller Stiche gibt es einen Bonus, den sogenannten „Durchmarsch“. Ist die abgehobene Karte ein Bube, bestimmt sie die Trumpffarbe, sofern sie nicht später überschrieben wird. Jeder Spieler erhält fünf Karten aus einem Skatspiel. Sofern die Trumpffarbe noch nicht entschieden ist, wird die oberste Karte des Skats aufgedeckt. Ist es ein Bube, bestimmt sie die Trumpffarbe, auch wenn die abgehobene Karte ein Bube war. Ist es ein Bube, wird die unterste Karte des Skats aufgedeckt. Ist sie dieselbe Farbe, darf der Geber damit Karten tauschen. Ist dies nicht der Fall, werden die Spieler reihum gefragt, ob sie mit der aufgedeckten Farbe spielen möchten. Bejaht ein Spieler, darf der Geber damit Karten tauschen. Möchte niemand mit der aufgedeckten Farbe spielen, wird sie erneut aufgedeckt und die Spieler werden gefragt, ob sie mit einer anderen Farbe spielen möchten. Wenn alle passen, werden die Karten neu ausgeteilt. Dieser Ablauf ähnelt dem bei Euchre. Die Teams beginnen mit fünf auf einer Tafel markierten Linien („Striche“) und spielen um den besten von fünf Stichen. Gewinnen die Alleinspieler, löschen sie eine Linie; verlieren sie, fügen sie eine Linie hinzu und die Gewinner löschen eine Linie.

### Bauer
Im Saarland gibt es eine weitere Variante, auch Bauer genannt, ein einfaches Stichspiel für vier Spieler. Hierbei erhält jeder Spieler im Uhrzeigersinn acht Karten in zwei Viererpaketen, wobei die Trumpfkarten von der Vorhand ausgewählt werden, nachdem das erste Paket ausgeteilt wurde. Es wird ein 32-Karten-Skatspiel mit französischen Farben verwendet, und es gibt zwei Buben (Bauern) als oberste Trümpfe: den Trumpfbuben oder Dicke (der Dicke) und den Buben der gleichen Farbe oder Linke (der Linke). Die Vorhand spielt mit einem Trumpf (manchmal optional). Die Farbe muss bedient werden, aber die Spieler können jede beliebige Karte spielen, wenn sie nicht bedienen können. Die Teams beginnen mit acht Punkten und versuchen, als erstes null zu haben. Den Gewinnern eines Spiels wird ein Punkt abgezogen, wenn sie Trumpfkarten angesagt haben. Verlieren die Ansager, erhalten sie einen Punkt dazu, ihre Gegner ziehen einen ab. Bei Null erhält das Team ein Brot oder Schrööm. Das Äquivalent zu einem Alleingang ist „Karten weg“, das von einem Spieler angesagt wird, der alle Stiche machen will. Die Karten des Partners werden beiseite gelegt, und der Spieler, der einen Durchmarsch machen will, beginnt. Wer gewinnt, erhält ein zusätzliches Brot. Das Spiel wird manchmal mit einem verkürzten Kartenspiel von 20 Karten oder von zwei Dreierteams gespielt.

### Reunion
Reunion, ein rheinisches Spiel aus dem 19. Jahrhundert, hat ebenfalls zwei Buben als oberste Trümpfe, wird aber zu dritt mit 10 Karten und einem Skatspiel mit 32 Karten gespielt.

### Bester Bube
Der Bester Bube verwendet ebenfalls zwei Buben als oberste Trümpfe und ein 5-Karten-Blatt, gehört aber zur Widder-Gruppe, bei der Spieler aussteigen können, wenn sie ihre Hand für nicht stark genug halten. Es scheint kein Äquivalent zum Marsch zu geben.

wikiname: dewiki

title: Jucker (Kartenspiel)

in_language: de

wikitext:
[[Datei:Walet Karo z Wzoru Berlińskiego.png|mini|hochkant=0.75|Der ''Bauer'' war höher als das Ass]]
'''''Jucker''''', auch als '''''Juckerspiel''''' oder '''''Juckern''''' nachgewiesen, ist ein [[Kartenspiel]], das im [[Elsass]] und in der [[Pfalz (Region)|Pfalz]] beiderseits der heutigen deutsch-französischen Grenze beliebt war. Es gilt als Vorläufer des amerikanischen [[Euchre]] und könnte der als [[Joker (Spielkarte)|Joker]] bekannten Spielkarte ihren Namen gegeben haben.<ref name=Bumppo>Bumppo (1999), S. 7–9.</ref>

== Geschichte ==
Die früheste bekannte Erwähnung des Spiels findet sich 1792 in einem deutschen Wörterbuch unter dem Titel „Juckern“, wo es als „Kartenspiel“ beschrieben und der [[Pfalz (Region)|Pfalz]] zugeordnet wird.<ref name="von Klein">von Klein (1792), S. 215.</ref> 1848 war es so bekannt, dass Spindler es in seinem ''Vergißmeinnicht'' erwähnte, in dem ein junger Mann seine Zeit in Kneipen vertreibt, indem er verschiedene Spiele spielt, darunter auch Jucker („[er] juckert“).<ref>Spindler (1848), S. 170.</ref> In Erckmann-Chatrians 1864 erschienenem Roman ''L'ami Fritz'', der im Elsass spielt, wird auf Französisch häufig darauf hingewiesen, dass das Spiel „youker“ bereits in den 1830er Jahren gespielt wurde.<ref>Erckmann-Chatrian (1864), S. 4, 86, 98 usw.</ref> 1856 erzählt Hackländer, wie er im Rheinland „Juckern“ spielte, ein für ihn neues Spiel.<ref>Hackländer (1856), S. 302.</ref> 1868 beschreibt man wie auch in der Wirthäuser der Pfalz das Jucker gespielt wird.<ref>„Woll.“ (1868), S. 4.</ref> Das Spiel erscheint auch in einem Gedichtband von 1874 im [[hunsrück]]er Dialekt,<ref>Rottmann (1874), S. 203.</ref> und in einem Artikel in einer pfälzischen Zeitung im selben Jahr als geselliges Spiel der einfachen Leute neben Tarock.<ref>"W." (1874), S. 612.</ref>

Es liegen keine vollständigen Regeln vor, aber Martin und Lienhart (1899) beschreiben Jucker als ein „Kartenspiel, bei dem der „Bauer“ [Bube] mehr wert ist als das Ass“ und ein „Marsch“ bedeutet, alle fünf Stiche zu machen.<ref>Martin und Lienhart (1899), S. 406b und 713b.</ref> Rausch (1908) gibt an, dass Juckerspiel im Elsass weit verbreitet war und „e Marsch mache“ bedeutet, alle Stiche zu machen, und dass der „Bauer“ die höchste Karte ist.<ref>Rausch (1908).</ref> Moderne Quellen besagen, dass das Spiel auch im [[Rheinland]] und in der [[südhessisch]]en Region gespielt wurde.<ref>Müller (1928)</ref><ref>Maurer (1965), S. 990.</ref>

== Vorfahr von Euchre ==
Aufgrund der Chronologie, der Linguistik und der Spielweise wurde Jucker als Vorfahr des beliebten amerikanischen Spiels Euchre (spr. "juker") vorgeschlagen. Amerikanische Quellen aus dem 19. Jahrhundert zeigen, dass „Eucre“ bereits 1810 gespielt wurde<ref>Piomingo (1810), S. 153.</ref> und dass es 1829 als „Uker“ zusammen mit „Bowers“ (d. h. die Bauer) im amerikanischen [[Mittlerer Westen|Mittleren Westen]] gespielt wurde. Laut anderen Quellen wurde Euchre vermutlich in den 1820er Jahren in Amerika erfunden, als deutsche Einwanderer Écarté mit Ideen aus deutschen Kartenspielen vermischten.<ref>Hoyle (1868), S. 94</ref><ref>Cowell (1844), S. 94 & 101.</ref> Bumppo (1999) widerlegt die „Ente“ einer Verbindung zu Ecarté und weist darauf hin, dass die beiden Spiele ungefähr zur gleichen Zeit aufkamen und dass Ecarté ein Spiel zu zweit ist, bei dem Buben nicht die höchsten Trümpfe sind.<ref name=Bumppo/>

[[David Parlett]], ein Experte für die Geschichte der Kartenspiele, geht noch weiter und argumentiert, dass „allein aus sprachlichen Gründen kein Zweifel an der Herkunft [Euchres] aus dem elsässischen Juckerspiel bestehen kann, das von deutschen Einwanderern nach Amerika gebracht wurde.“ Jucker und Euchre sind nicht nur phonetisch ähnlich, sondern die Begriffe „Bauer“ und „Marsch“ wurden als „Bower“ und „March“ in Euchre übernommen.<ref>[https://www.parlettgames.uk/histocs/euchre.html „EUCHRE and other five-trick games“] unter www.parlettgames.uk. Abgerufen am 14. Juni 2019</ref> Seine Schlussfolgerung ist, dass Euchre vom elsässischen Spiel Jucker abstammt, das wiederum von [[Triomphe]] oder [[French Ruff]] abstammt, wahrscheinlich über [[Bête]].<ref name=Parlett2006>Parlett (2006), S. 261.</ref> Kürzlich wurde jedoch entdeckt, dass Jucker in der Pfalz schon früher gespielt wurde.<ref name="von Klein"/>

== Verwandte Spiele ==
Mitglieder der [[International Playing-Card Society]] haben kürzlich zwei Spiele identifiziert, die noch heute nördlich vom Elsass in Rheinland-Pfalz gespielt werden und möglicherweise vom Juckerspiel abstammen: das Hunsrücker „Bauern“ und das saarländische „Bauer“.<ref name=Bauer/>

=== Bauern ===
Der wahrscheinlich nächste Verwandte des Juckerspiels ist eine Variante, „Bauer“ oder „Bauern“ genannt, die im [[Hunsrück]] gespielt wird. Es werden 32 Karten mit französischen Farben verwendet und mit sechs Spielern und zwei Mannschaften gespielt, wobei es zwei Buben als oberste Trümpfe gibt: den Trumpf-Buben und den Buben der gleichen Naturfarbe. Wie beim Jucker erhält jeder Spieler fünf Karten. Für das Gewinnen aller Stiche gibt es einen Bonus, den sogenannten „Durchmarsch“. Ist die abgehobene Karte ein Bube, bestimmt sie die Trumpffarbe, sofern sie nicht später überschrieben wird. Jeder Spieler erhält fünf Karten aus einem Skatspiel. Sofern die Trumpffarbe noch nicht entschieden ist, wird die oberste Karte des Skats aufgedeckt. Ist es ein Bube, bestimmt sie die Trumpffarbe, auch wenn die abgehobene Karte ein Bube war. Ist es ein Bube, wird die unterste Karte des Skats aufgedeckt. Ist sie dieselbe Farbe, darf der Geber damit Karten tauschen. Ist dies nicht der Fall, werden die Spieler reihum gefragt, ob sie mit der aufgedeckten Farbe spielen möchten. Bejaht ein Spieler, darf der Geber damit Karten tauschen. Möchte niemand mit der aufgedeckten Farbe spielen, wird sie erneut aufgedeckt und die Spieler werden gefragt, ob sie mit einer anderen Farbe spielen möchten. Wenn alle passen, werden die Karten neu ausgeteilt. Dieser Ablauf ähnelt dem bei Euchre. Die Teams beginnen mit fünf auf einer Tafel markierten Linien („Striche“) und spielen um den besten von fünf Stichen. Gewinnen die Alleinspieler, löschen sie eine Linie; verlieren sie, fügen sie eine Linie hinzu und die Gewinner löschen eine Linie.<ref name=Bauer/><ref>[https://www.wer-weiss-was.de/t/bauern-hunsruecker-kartenspiel/6323003/2 wer-weiss-was.de]; „Bauern Hunsrücker Kartenspiel“. Abgerufen am 4. Juli 2019.</ref>

=== Bauer ===
Im [[Saarland]] gibt es eine weitere Variante, auch ''Bauer'' genannt, ein einfaches Stichspiel für vier Spieler. Hierbei erhält jeder Spieler im Uhrzeigersinn acht Karten in zwei Viererpaketen, wobei die Trumpfkarten von der Vorhand ausgewählt werden, nachdem das erste Paket ausgeteilt wurde. Es wird ein 32-Karten-Skatspiel mit französischen Farben verwendet, und es gibt zwei Buben (''Bauern'') als oberste Trümpfe: den Trumpfbuben oder ''Dicke'' (der Dicke) und den Buben der gleichen Farbe oder ''Linke'' (der Linke). Die Vorhand spielt mit einem Trumpf (manchmal optional). Die Farbe muss bedient werden, aber die Spieler können jede beliebige Karte spielen, wenn sie nicht bedienen können. Die Teams beginnen mit acht Punkten und versuchen, als erstes null zu haben. Den Gewinnern eines Spiels wird ein Punkt abgezogen, wenn sie Trumpfkarten angesagt haben. Verlieren die Ansager, erhalten sie einen Punkt dazu, ihre Gegner ziehen einen ab. Bei Null erhält das Team ein Brot oder Schrööm. Das Äquivalent zu einem Alleingang ist „Karten weg“, das von einem Spieler angesagt wird, der alle Stiche machen will. Die Karten des Partners werden beiseite gelegt, und der Spieler, der einen Durchmarsch machen will, beginnt. Wer gewinnt, erhält ein zusätzliches Brot. Das Spiel wird manchmal mit einem verkürzten Kartenspiel von 20 Karten oder von zwei Dreierteams gespielt.<ref name=Bauer>[https://i-p-c-s.org/bb/viewtopic.php?f=2&t=111 ''Bauer -- Euchre in its area of origin''] at i-p-c-s.org. Abgerufen am 4. Juli 2019.</ref><ref>[https://www.spielwiki.de/Bauer_(Kartenspiel) spielwiki.de]; ''Bauer Kartenspiel''. Abgerufen am 4. Juli 2019.</ref>

=== Reunion ===
[[Reunion (Kartenspiel)|Reunion]], ein rheinisches Spiel aus dem 19. Jahrhundert, hat ebenfalls zwei Buben als oberste Trümpfe, wird aber zu dritt mit 10 Karten und einem Skatspiel mit 32 Karten gespielt.

=== Bester Bube ===
Der [[Bester Bube]] verwendet ebenfalls zwei Buben als oberste Trümpfe und ein 5-Karten-Blatt, gehört aber zur Widder-Gruppe, bei der Spieler aussteigen können, wenn sie ihre Hand für nicht stark genug halten. Es scheint kein Äquivalent zum Marsch zu geben.

== Literatur ==
* Natty Bumppo: ''The Columbus Book of Euchre''. 2. Aufl. Brownsville, KY: Borf, 1999. ISBN 0-9604894-6-0
* Joseph Cowell:  [https://books.google.com/books?id=a8HGjHE9TnAC&dq=uker+game&pg=PA101 ''Thirty Years passed among the Players in England and America.''] Teil 2: America. NY: Harper. 1845 [1844]
* [[Erckmann-Chatrian]]: [https://books.google.com/books?id=1b8WAAAAYAAJ&q=%22l%27ami+fritz%22 ''L’Ami Fritz'']. Paris: Librairie Hachette, 1864.
* [[Friedrich Wilhelm Hackländer]]: "Die erste Versammlung deutscher bildender Künstler" in [https://books.google.com/books?id=jX8NPXiTEL4C&q=gejuckert&pg=PA302 ''Hausblätter''] herg. von Hackländer und Edmund Hoefer. Bd. 4. Stuttgart: Adolph Krabbe.
* [[Ernst Martin]] und Hans Lienhart: [https://archive.org/details/wrterbuchderel01martuoft ''Wörterbuch der elsässischen Mundarten''], Bd. 1 (A E I O U F V G H J K L M N), Trübner, Strassburg, 1899.
* Maurer et al. (1965–2010). ''Südhessisches Wörterbuch''.
* [[Josef Müller (Volkskundler)|Josef Müller]]: ''Rheinisches Wörterbuch'', Bd. 3. Fritz Klopp, Bonn, 1928.
* [[David Parlett]]: ''A History of Card Games'', OUP, Oxford, 1990. ISBN 0-19-282905-X
* [[David Parlett]]: "The Origins of Euchre," in ''The Playing-Card'', Bd. 35. Nr. 4. Apr-Jun 2007. S. 255 ff.
* Piomingo [John Robinson]: ''The Savage''. Philadelphia: Thomas S. Manning, 1810.
* Heinrich Adam Rausch: "Das Spielverzeichnis im 25. Kapitel von Fischarts "Geschichtklitterung" (Gargantua)" in ''Jahrbuch für Geschichte, Sprache und Literatur Elsass-Lothringens'', Bd. 24. Heitz, 1908.
* [[Peter Joseph Rottmann]]: [https://books.google.com/books?id=eEjfF3s-X7gC&q=jucker&pg=PR1 ''Gedichte in Hunsrücker Mundart''], R. Voigtländer, Kreuznach, 1874.
* [[Carl Spindler]]: ''Vergißmeinnicht: Taschenbuch der Liebe, der Freundschaft und dem Familienleben gewidmet.'' Franckh, Stuttgart, 1848.
* Anton Edeln von Klein: [https://books.google.com/books?id=tYwNAAAAQAAJ&dq=juckern+spiel&pg=PA215 ''Deutsches Provinzialwörterbuch'']. 1. Aufl. Bd. 1. Frankfurt und Leipzig, 1792.
* "W.": "Miscellen" in ''Palatina: Heimatblatt des Pfälzer Anzeigers''. Nr. 153. Donnerstag den 24. Dezember 1874. Speyer. S. 612. (1874)
* „Woll.“: „Mannigfaltiges“ in ''Pfälzische Blätter für Geschichte, Poesie und Unterhaltung: 1868.'' Zweibrücken: A. Kranzbühler, 11. Jan. 1868.

== Einzelnachweise ==
<references/>

[[Kategorie:Kartenspiel mit traditionellem Blatt]]


text:
# Плеяда (Україна)
«Плея́да» — літературний гурток української молоді у 1888—1893 роках.

## Історія
Літературний гурток української молоді «Плеяда» — це нестримний рух до усвідомлення себе українцем, що охопив тоді широке коло особистостей, створений 1888 року в Києві з ініціативи Михайла Косача (Михайла Обачного) та його сестри Лариси Косач (Лесі Українки).

### Учасники гуртка
Серед членів гуртка в різний час — Максим Славинський (Пілад), Віталій Боровик, Людмила Старицька, Володимир Самійленко, Іван Стешенко, Орест Остроградський (Орест), Одарка Романова, Мусій Кононенко, М. Биковська, Олександра Судовщикова (Грицько Григоренко), Аполінарій Маршинський, Олександр Черняхівський, Маргарита Комарова, Агатангел Кримський, Євген Тимченко, Аркадій Верзілов, Василь Завілейський, Данило Заболотний, Антін Синявський, Неон Голімський та інші.

### Головне завдання
Головним завданням учасники «Плеяди» ставили перед собою читання та критику нових творів і перекладів, а також видання літератури українською мовою.

### Діяльність
Обговорювали питання розвитку української літератури, влаштовували літературні вечори, перекладали українською мовою твори зарубіжних письменників (Леся Українка і М. Славинський — твори Г. Гайне та Й. Ґете, В. Самійленко — А. Данте, Ж.-Б. Мольєра і П.-Ж, Беранже, М. Косач — В. Короленка, І. Стешенко — П.-Ж, Беранже, О. Черняхівський — Ф. Шиллера та Г. Гайне, Є. Тимченко — «Калевалу»).
«Плеяда» виношувала план видання календаря-альманаху з українською белетристикою, етнографічними та історичними нарисами, мала намір підготувати для освіти народу серію науково-популярних брошур з історії України. Проте, підготовані плеядівцями до друку три збірки «Весна», «Десна» і «Спілка» були заборонені цензурою восени 1889 р.
Попри деякий відчай плеядівців, через заборону видання збірок, Леся Українка на прохання брата складає довгий Список авторів та їхніх творів, які вважає за потрібне перекласти і надсилає його Михайлові у листі від 26—28 листопада (8—10 грудня) 1889 року з епіграфом «Ще не вмерла Україна!».
Михайло Косач очолює комплектування плеядівської української бібліотеки, просить у листах багатьох авторів подарувати для неї по одному примірнику своїх книг. Окрім того «Плеяда» постановила збирати також свою громадську скарбничку (внесок по 25 коп. на міс.) головно з метою придбання літератури.
Члени «Плеяди» підтримували літературно-громадські зв'язки з Оленою Пчілкою, М. Лисенком, М. Старицьким, Б. Грінченком, В. Науменком, М. Ковалевським, Є. Трегубовим, В. Антоновичем, М. Коцюбинським, І. Франком, М. Павликом та іншими. Сходини гуртка відбувалися то в домі Лисенків, то в Старицьких, то в Косачів.
У середині 1893 року «Плеяда» припинила свою діяльність.

wikiname: ukwiki

title: Плеяда (Україна)

in_language: uk

wikitext:
'''«Плея́да»''' — літературний гурток української молоді у [[1888]]—[[1893]] роках.

== Історія ==
Літературний гурток української молоді «Плеяда» — це нестримний рух до усвідомлення себе українцем, що охопив тоді широке коло особистостей, створений [[1888]] року в [[Київ|Києві]] з ініціативи [[Косач Михайло Петрович|Михайла Косача (Михайла Обачного)]] та його сестри [[Леся Українка|Лариси Косач (Лесі Українки)]].

=== Учасники гуртка ===
Серед членів гуртка в різний час — [[Славинський Максим Антонович|Максим Славинський (Пілад)]], [[Боровик Віталій Гаврилович|Віталій Боровик]], [[Старицька-Черняхівська Людмила Михайлівна|Людмила Старицька]], [[Самійленко Володимир Іванович|Володимир Самійленко]], [[Стешенко Іван Матвійович|Іван Стешенко]], Орест Остроградський (Орест), [[Романова Одарка Володимирівна|Одарка Романова]], [[Кононенко Мусій Степанович|Мусій Кононенко]], М. Биковська, [[Грицько Григоренко|Олександра Судовщикова (Грицько Григоренко)]], [[Маршинський Аполлінарій Сератонович|Аполінарій Маршинський]], [[Черняхівський Олександр Григорович|Олександр Черняхівський]], Маргарита Комарова, [[Агатангел Кримський]], [[Євген Тимченко]], [[Верзілов Аркадій Васильович|Аркадій Верзілов]], Василь Завілейський, [[Заболотний Данило Кирилович|Данило Заболотний]], [[Синявський Антін Степанович|Антін Синявський]], Неон Голімський та інші<ref>{{Cite book|title=Михайло Косач (Михайло Обачний). Твори. Переклади. Листи. Записи кобзарських дум|last=Мірошниченко|first=Лариса|year=2017|publisher="Комора"|location=Київ|pages=70-90|language=українська|isbn=978-617-7286-26-3}}</ref>.

=== Головне завдання ===
Головним завданням учасники «Плеяди» ставили перед собою читання та критику нових творів і перекладів, а також видання літератури українською мовою.

=== Діяльність ===
Обговорювали питання розвитку [[українська література|української літератури]], влаштовували літературні вечори, перекладали [[українська мова|українською мовою]] твори зарубіжних [[письменник]]ів (Леся Українка і М. Славинський — твори [[Генріх Гейне|Г. Гайне]] та [[Йоганн Вольфганг фон Гете|Й. Ґете]], В. Самійленко — [[Данте Аліг'єрі|А. Данте]], [[Мольєр|Ж.-Б. Мольєра]] і [[П'єр-Жан Беранже|П.-Ж, Беранже]], М. Косач — [[Короленко Володимир Галактіонович|В. Короленка]], І. Стешенко — [[П'єр-Жан Беранже|П.-Ж, Беранже]], О. Черняхівський — [[Фрідріх Шиллер|Ф. Шиллера]] та [[Генріх Гейне|Г. Гайне]], Є. Тимченко —[[Калевала| «Калевалу»]]).

«Плеяда» виношувала план видання календаря-альманаху з українською белетристикою, етнографічними та історичними нарисами, мала намір підготувати для освіти народу серію науково-популярних брошур з історії України. Проте, підготовані плеядівцями до друку три збірки «Весна», «Десна» і «Спілка» були заборонені [[цензура|цензурою]] восени [[1889]] р.

Попри деякий відчай плеядівців, через заборону видання збірок, Леся Українка на прохання брата складає довгий [[Список творів світової літератури, що дібрала Леся Українка для перекладу|Список авторів та їхніх творів]], які вважає за потрібне перекласти і надсилає його Михайлові у листі від 26—28 листопада (8—10 грудня) [[1889]] року з епіграфом ''«Ще не вмерла Україна!»''<ref>{{Cite book|title=Леся Українка. Листи: 1876-1897|last=Упоряд. Прокіп (Савчук)|first=Валентина|year=2016|publisher="Комора"|location=Київ|pages=73 - 80|language=українська|isbn=978-617-7286-13-3}}</ref>.

Михайло Косач очолює комплектування плеядівської української бібліотеки, просить у листах багатьох авторів подарувати для неї по одному примірнику своїх книг. Окрім того «Плеяда» постановила збирати також свою громадську скарбничку (внесок по 25 коп. на міс.) головно з метою придбання літератури.

Члени «Плеяди» підтримували літературно-громадські зв'язки з [[Олена Пчілка|Оленою Пчілкою]], [[Лисенко Микола Віталійович|М. Лисенком]], [[Старицький Михайло Петрович|М. Старицьким]], [[Грінченко Борис Дмитрович|Б. Грінченком]], [[Науменко Володимир Павлович|В. Науменком]], [[Ковалевський Микола Васильович|М. Ковалевським]], [[Трегубов Єлисей Кіпріянович|Є. Трегубовим]], [[Антонович Володимир Боніфатійович|В. Антоновичем]], [[Коцюбинський Михайло Михайлович|М. Коцюбинським]], [[Франко Іван Якович|І. Франком]], [[Павлик Михайло Іванович|М. Павликом]] та іншими. Сходини гуртка відбувалися то в домі Лисенків, то в Старицьких, то в Косачів.

У середині [[1893]] року «Плеяда» припинила свою діяльність.

== Джерела та література ==
* ''Реєнт О. П''. [http://history.org.ua/?encyclop&termin=Pleiada Плеяда] // {{ЕІУ|8|274}}

* ''Погребенник Ф. П.'' «Плеяда» // {{УРЕ-2/8}} — С. 412.
* ''Ерстенюк М.'' «Плеяда» // {{ДІУ-2001}} — С. 583.
*''Мірошниченко Л.'' // Михайло Косач (Михайло Обачний). Твори. Переклади. Листи. Записи кобзарських дум. — К.: Комора, 2017. — 592 с. [[ISBN]] [[Спеціальна:Джерела книг/978-617-7286-26-3|978-617-7286-26-3]].

== Примітки ==
{{reflist}}

[[Категорія:Літературні об'єднання України]]
[[Категорія:Мистецтво в Києві]]
[[Категорія:Засновані в Україні 1888]]
[[Категорія:Зникли в Україні 1893]]


text:
# 鉄道モノ談義
鉄道モノ談義（てつどうものだんぎ）は、2009年4月から同年10月までMONDO21で放送された鉄道バラエティ番組。

## 概要
鉄道ファンとしても知られるラジオパーソナリティのくず哲也と、スーパーベルズの野月貴弘による“鉄道番組最終版”と銘打たれたトークバエラエティ番組である。
鉄道の部品や切符、グッズなどのいわゆる「鉄モノ」を紹介し、ゲストと共にその「モノ」についての熱いトークを繰り広げる。

## ラインナップ
1. ヘッドマーク1
2. 鉄音1
3. 急行列車
4. きっぷ
5. 機関車
6. 日本の車窓から
7. 『私鉄、民鉄』に関してのモノとコト
8. 『路面電車、軌道線』に関してのモノとコト
9. 『駅』に関してのモノとコト
10. 『鉄道模型』に関してのモノとコト
11. 『サボ・行き先表示』に関してのモノとコト
12. 『新幹線・未来の鉄道』に関してのモノとコト
13. 『運転』まつわるモノとコト

## 出演者
- くず哲也
- 野月貴弘

## スタッフ
- 構成 : 東海林桂
- CAM : 小野貴宏
- VE : 石上正治
- AD : 小俣聡
- ディレクター : 安藤圭
- プロデューサー : 櫻井義久（JIC） いどたけし（OTC）
- 制作協力 : OTC
- 製作・著作 : MONDO21／JIC

wikiname: jawiki

title: 鉄道モノ談義

in_language: ja

wikitext:
'''鉄道モノ談義'''（てつどうものだんぎ）は、[[2009年]][[4月]]から同年[[10月]]まで[[MONDO21]]で放送された[[鉄道]][[バラエティ番組]]。

== 概要 ==
[[鉄道ファン]]としても知られる[[ラジオパーソナリティ]]の[[くず哲也]]と、[[SUPER BELL"Z|スーパーベルズ]]の野月貴弘による“鉄道番組最終版”と銘打たれたトークバエラエティ番組である。

鉄道の部品や[[乗車券|切符]]、グッズなどのいわゆる「鉄モノ」を紹介し、ゲストと共にその「モノ」についての熱いトークを繰り広げる。

== ラインナップ ==
#[[方向幕#ヘッドマーク|ヘッドマーク]]1
#鉄音1
#[[急行列車]]
#きっぷ
#[[機関車]]
#日本の車窓から
#『[[私鉄|私鉄、民鉄]]』に関してのモノとコト
#『[[路面電車]]、[[軌道 (鉄道)|軌道線]]』に関してのモノとコト
#『[[鉄道駅|駅]]』に関してのモノとコト
#『[[鉄道模型]]』に関してのモノとコト
#『[[行先標|サボ・行き先表示]]』に関してのモノとコト
#『[[新幹線]]・未来の鉄道』に関してのモノとコト
#『[[操縦|運転]]』まつわるモノとコト

== 出演者 ==
* くず哲也
* 野月貴弘

== スタッフ ==
* 構成 : 東海林桂
* [[カメラ|CAM]] : 小野貴宏
* [[ビデオエンジニア|VE]] : 石上正治
* [[アシスタントディレクター|AD]] : 小俣聡
* [[ディレクター]] : 安藤圭
* [[プロデューサー]] : 櫻井義久（[[ジャパンイメージコミュニケーションズ|JIC]]） いどたけし（[[オーティーシー|OTC]]）
* 制作協力 : OTC
* 製作・著作 : MONDO21／JIC

== 外部リンク ==
* [http://www.mondo21.net/monodangi 鉄道モノ談義] - 公式サイト

{{DEFAULTSORT:てつとうものたんき}}
[[Category:MONDO21]]
[[Category:テレビの鉄道番組]]


text:
# Ясень (Україна)
Я́сень — село Калуського району Івано-Франківської області. Входить до складу Перегінської селищної громади.

## Історія
20 вересня 1597 року Станіслав Жолкевський (орієнтовно з 1588 року він був калуським старостою) надав осадчим (Петру Косу, Юрію Павлішаку, Василю Лешекалу та іншим) дозвіл заснувати в урочищі Ясень однойменне село. Згідно з локаційною грамотою, мешканці нового поселення звільнялися на три роки від сплати податків. Осадчі Ясеня набували статусу князів (очільників сільської громади на волоському праві) і отримували право зайняти в селі три лани угідь.
У 1648 році жителі села брали активну участь у народному повстанні, за що зазнали кривавої розправи після відходу Хмельницького.
До першого поділу Речі Посполитої (1772 р.) село належало до Калуського староства Галицької землі Руського воєводства.
В урочищі Ангелів розміщена домна, в якій виплавляли залізо в 1812—1818 роках.
У 1880 р. село належало до Калуського повіту, було 2090 мешканців  (2063  греко-католиків, 9 римо-католиків), 2 церкви, джерело лікувальної мінеральної води, водяний тартак.
Після окупації Західноукраїнської Народної Республіки поляками в 1919 році в селі був осередок постерунку поліції та ґміни Ясєнь Калуського повіту.
У 1939 році в селі проживало 3640 мешканців (3530 українців-грекокатоликів, 30 поляків і 80 євреїв).
В 1943—1954 роках село було осередком підтримки УПА. Після інтенсивних боїв 40-х років гинули останні герої. 10 листопада 1950 року в лісі біля с. Ясень під час запеклого бою загинули 5 підпільників: Дмитро Юрків  — «Пісня», референт пропаганди Калуського надрайонного проводу ОУН, Іван Гандзюк — «Вітер», референт СБ Перегінського районного проводу ОУН, його охоронець Мельникович Микола — «Дід», а також дві жінки — машиністка районного проводу ОУН Петриней Анна — «Ксеня» і зв'язкова цього ж проводу Мельникович Олена — «Надя». А 6 січня 1951 року загинула боївка станиці села, де було шість повстанців. Загалом в УПА загинуло 86 жителів села і засуджено за участь в ОУН-УПА і співпрацю 45 осіб, вислано в Сибір 67 родин. В роки Другої світової війни в рядах Радянської армії загинуло 87 жителів села.
Односельці 2 вересня 2007 року встановили на території середньої школи «Монумент примирення», на якому в алфавітному порядку викарбувані імена жителів села, які віддали своє життя в рядах ОУН-УПА та Радянської Армії за свободу України.
Жителі села бережуть пам'ять про полеглих земляків-повстанців — 10 грудня 2017 р. на стіні початкової школи встановили меморіальну таблицю, присвячену трьом братам Цабанам.

## Герб
На срібному щиті дерево ясеня з блакитним стовбуром, гіллям і корінням. На тлі зеленої крони дерева, золотий сонячний диск із чорно-білим беркутом. За деревом зелені гори. Щит обрамований охристим картушем, який увінчаний жовто-блакитною короною.

## Церкви
Обидві церкви села вперше згадуються 1684 року у реєстрі про сплату 5 злотих катедратика (столового податку).
У протоколах генеральних візитацій Львівсько-Галицько-Камянецької єпархії 1740—1755 рр. горішня церква Святого Архистратига Михаїла описується як дерев'яна, стара, без дати спорудження, парох — Петро Гнатківський, висвячений у 1716 році Митрополитом Атаназієм Шептицьким, 42 парохіяни-господарі. Долішня церква Святих первоверховних Петра і Павла — дерев'яна, стара, без дати спорудження, парох — Василь Левицький, висвячений у 1733 році Митрополитом Атаназієм Шептицьким, 45 парохіян-господарів.
Австрійська армія конфіскувала в серпні 1916 р. у горішній церкві 5 дзвонів діаметром 74, 60, 48, 38, 30 см, вага одного з дзвонів 14 кг — 1875 р., у долішній церкві 6 дзвонів діаметром 96, 78, 51, 44, 32, 28 см, вага одного з дзвонів 13 кг, виготовлені 1889, 1913, 1837, 1645, 1697, 1752 рр., у середній церкві — 1 дзвін діаметром 28 см — неописаний. Після війни польська влада отримала від Австрії компенсацію за дзвони, але громаді села грошей не перерахувала.
Горішня церква — Святого Архістратига Михаїла, — згоріла в 1986 р., натомість збудована нова, належить громаді УПЦ КП.

## Населення

### Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
| Мова       | Кількість | Відсоток |
| ---------- | --------- | -------- |
| українська | 3554      | 99.75%   |
| російська  | 7         | 0.19%    |
| білоруська | 1         | 0.03%    |
| румунська  | 1         | 0.03%    |
| Усього     | 3563      | 100%     |

## Відомі люди

### Народилися
- Вагилевич Іван Миколайович — (*2 вересня 1811 —†10 червня 1866 Львів) — священик УГКЦ, український поет, філолог, фольклорист, етнограф, громадський діяч; член «Руської трійці»;
- Вагилевич Кость Михайлович — (22 квітня 1891 — 4 січня 1974 Прага) — письменник;
- Василишин Роман Данилович — (*1 травня 1949) - представник Президента в Рівненській області, голова ОДА та Рівненської обласної ради в перші роки незалежності України, полковник.
- Гелетій Леон Миколайович «Гірний», «Тиса» (1912 — 6.06.1950) — бунчужний сотні «Бистриця», референт пропаганди Перегінського райпроводу ОУН.[14]
- Олекса Гринчак (1920 р. с. Ясень — 16.12.1948 с. Завій) — референт СБ Калуського районного проводу ОУН, слідчий референтури СБ Калуського надрайонного проводу ОУН – «Верховинець».[15]

title: Ясень (Україна)

wikitext:
{{Otheruses|Ясень}}
{{Село
| назва           = Ясень
| область         = [[Івано-Франківська область]]
| район           = [[Калуський район]]
| громада         = [[Перегінська селищна громада]]
| код КАТОТТГ     = UA26060210110064526
| код КОАТУУ      = 2624886701
| розташування    =
| mapx            =
| mapy            =
| засновано       = 1597
| населення       = 3563
| територія       =
| ref-територія   =
| площа           = 20,29
| ref-площа       =
| щільність       = 175,6
| поштовий індекс = 77673
| телефонний код  = 3474
| координати      = {{coord|48|44|29|N|24|10|17|E|scale:30000|display=inline,title}}
| lat_deg         = 48|
| lat_min         = 44|
| lat_sec         = 29
| lon_deg         = 24|
| lon_min         = 10|
| lon_sec         = 17
| висота          = 592
| ref-висота      =
| водойма         = р. [[Лімниця]]
| адреса          = вул. С. Стрільців, 2А, с. Ясень, Рожнятівський р-н, Івано-Франківська обл., 77673
| облікова картка =
| прапор          =
| герб            = Yasen selo gerb.png
| відстань о      =
| ref-відстань о  =
| відстань р      =
| ref-відстань р  =
| станція         =
| відстань ст     =
}}

'''Я́сень''' — [[село]] [[Калуський район|Калуського району]] [[Івано-Франківська область|Івано-Франківської області]]. Входить до складу [[Перегінська селищна громада|Перегінської селищної громади]].

== Історія ==
20 вересня [[1597]] року [[Станіслав Жолкевський]] (орієнтовно з [[1588]] року він був калуським [[Староство|старостою]]) надав [[Осадчий|осадчим]] (Петру Косу, Юрію Павлішаку, Василю Лешекалу та іншим) дозвіл заснувати в урочищі Ясень однойменне село. Згідно з локаційною грамотою, мешканці нового поселення [[Воля (поселення)|звільнялися]] на три роки від сплати податків. Осадчі Ясеня набували статусу [[Кнез|князів]] (очільників сільської громади на [[Волоське право|волоському праві]]) і отримували право зайняти в селі три [[Лан (міра)|лани]] угідь<ref>[https://www.academia.edu/103204775/Акти_закладення_сіл_на_волоському_праві_у_Калуському_старостві_Галицької_землі_Deeds_on_Foundation_of_Villages_under_Wallachian_Law_in_Kalush_Starosty_of_Halych_Land ''Смерека Б.'' Акти закладення сіл на волоському праві у Калуському старостві Галицької землі // Науковий вісник Ужгородського університету, серія «Історія». Ужгород, 2023. Вип. 1 (48). С. 116, 117, 119, 120, 125]</ref>.

У 1648 році жителі села брали активну участь у народному повстанні, за що зазнали кривавої розправи після відходу Хмельницького<ref>Жерела до істориї України-Руси, т. IV, стор. 176, 214, 238, 241 — Львів, НТШ, 1895. — 412 с.</ref>.

До [[Перший поділ Речі Посполитої|першого поділу Речі Посполитої]] (1772 р.) село належало до Калуського староства [[Галицька земля|Галицької землі]] [[Руське воєводство|Руського воєводства]].

В урочищі Ангелів розміщена [[Ангелівська доменна піч|домна]], в якій виплавляли залізо в 1812—1818 роках<ref>{{Cite web |url=http://vikna.if.ua/news/category/all/2015/09/22/41017/view#ad-image-0 |title=Калушани відновлюють Ангелівську доменну піч на Рожнятівщині, збудовану у 1812 році.  |accessdate=23 вересня 2015 |archive-date=2 квітня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170402050150/http://vikna.if.ua/news/category/all/2015/09/22/41017/view#ad-image-0 }}</ref>.

У 1880 р. село належало до [[Калуський повіт|Калуського повіту]], було 2090 мешканців  (2063  греко-католиків, 9 римо-католиків), 2 церкви, джерело лікувальної мінеральної води, водяний [[Лісопильня|тартак]]<ref>{{Cite web |url=http://dir.icm.edu.pl/pl/Slownik_geograficzny/Tom_III/468 |title=Географічний словник Королівства Польського, 1900, т. 3, стор. 468—469 |accessdate=24 грудня 2014 |archive-date=19 березня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170319151331/http://dir.icm.edu.pl/pl/Slownik_geograficzny/Tom_III/468 }}</ref>.

Після окупації [[Західноукраїнська Народна Республіка|Західноукраїнської Народної Республіки]] поляками в 1919 році в селі був осередок постерунку поліції та [[Ясєнь (ґміна)|ґміни Ясєнь]] [[Калуський повіт|Калуського повіту]].

У 1939 році в селі проживало 3640 мешканців (3530 українців-грекокатоликів, 30 поляків і 80 євреїв)<ref>''Володимир Кубійович.'' Етнічні групи південнозахідної України (Галичини) на 1.1.1939, стор. 32 — Вісбаден, 1983. — 205 с.</ref>.

В 1943—1954 роках село було осередком підтримки УПА. Після інтенсивних боїв 40-х років гинули останні герої.<ref>{{Cite web |url=https://vikna.if.ua/news/category/all/2022/02/06/130364/view |title="Остання куля" Павла Вагилевича |accessdate=9 лютого 2022 |archive-date=9 лютого 2022 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220209052237/https://vikna.if.ua/news/category/all/2022/02/06/130364/view }}</ref> 10 листопада 1950 року в лісі біля с. Ясень під час запеклого бою загинули 5 підпільників: Дмитро Юрків  — «Пісня», референт пропаганди Калуського надрайонного проводу ОУН, Іван Гандзюк — «Вітер», референт СБ Перегінського районного проводу ОУН, його охоронець Мельникович Микола — «Дід», а також дві жінки — машиністка районного проводу ОУН Петриней Анна — «Ксеня» і зв'язкова цього ж проводу Мельникович Олена — «Надя»<ref>{{Cite web |url=https://museum-bandera.if.ua/main.php?m0prm=6&entry=20&showItem=40 |title=Заходи по ліквідації провідника ОУН Карпатського краю — «Єфрема» |accessdate=22 жовтня 2017 |archiveurl=https://web.archive.org/web/20171022142834/https://museum-bandera.if.ua/main.php?m0prm=6&entry=20&showItem=40 |archivedate=22 жовтня 2017 |deadurl=yes }} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20171022142834/https://museum-bandera.if.ua/main.php?m0prm=6&entry=20&showItem=40 |date=2017-10-22 }}</ref>. А 6 січня 1951 року загинула боївка станиці села, де було шість повстанців. Загалом в УПА загинуло 86 жителів села і засуджено за участь в ОУН-УПА і співпрацю 45 осіб, вислано в Сибір 67 родин.<ref>{{Cite web |url=http://www.upa-pereginsk.if.ua/?p=3163 |title=''Семко Володимир.'' Над горами місяць ясен, за горами село Ясень… |accessdate=13 травня 2019 |archive-date=12 грудня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20191212220714/http://www.upa-pereginsk.if.ua/?p=3163 }}</ref> В роки [[Друга світова війна|Другої світової війни]] в рядах Радянської армії загинуло 87 жителів села.

Односельці 2 вересня 2007 року встановили на території середньої школи «Монумент примирення», на якому в алфавітному порядку викарбувані імена жителів села, які віддали своє життя в рядах ОУН-УПА та Радянської Армії за свободу України.

Жителі села бережуть пам'ять про полеглих земляків-повстанців — 10 грудня 2017 р. на стіні початкової школи встановили меморіальну таблицю, присвячену трьом братам Цабанам.<ref>{{Cite web |url=http://www.upa-pereginsk.if.ua/?p=2778 |title=''Шкіль Олег.'' В Ясені вшанували оборонців гори Заплата. |accessdate=9 грудня 2019 |archive-date=12 грудня 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20191212221132/http://www.upa-pereginsk.if.ua/?p=2778 }}</ref>

== Герб ==
На срібному щиті дерево ясеня з блакитним стовбуром, гіллям і корінням. На тлі зеленої крони дерева, золотий сонячний диск із чорно-білим беркутом. За деревом зелені гори. Щит обрамований охристим картушем, який увінчаний жовто-блакитною короною.

== Церкви ==
Обидві церкви села вперше згадуються 1684 року у реєстрі про сплату 5 злотих катедратика (столового податку)<ref>Скочиляс І.Книга реєстру катедратика Львівської православної єпархії 1680—1686 рр.//Записки НТШ. Том ХХХХ: Праці Історично-філософської секції. стор. 623—625 — Львів: НТШ, 2008. — 768 с.</ref>.

У протоколах генеральних візитацій Львівсько-Галицько-Камянецької єпархії 1740—1755 рр. горішня церква Святого Архистратига Михаїла описується як дерев'яна, стара, без дати спорудження, парох — Петро Гнатківський, висвячений у 1716 році Митрополитом [[Атанасій (Шептицький)|Атаназієм Шептицьким]], 42 парохіяни-господарі. Долішня церква Святих первоверховних Петра і Павла — дерев'яна, стара, без дати спорудження, парох — Василь Левицький, висвячений у 1733 році Митрополитом Атаназієм Шептицьким, 45 парохіян-господарів.

Австрійська армія конфіскувала в серпні 1916 р. у горішній церкві 5 дзвонів діаметром 74, 60, 48, 38, 30 см, вага одного з дзвонів 14 кг — 1875 р., у долішній церкві 6 дзвонів діаметром 96, 78, 51, 44, 32, 28 см, вага одного з дзвонів 13 кг, виготовлені 1889, 1913, 1837, 1645, 1697, 1752 рр., у середній церкві — 1 дзвін діаметром 28 см — неописаний. Після війни польська влада отримала від Австрії компенсацію за дзвони, але громаді села грошей не перерахувала.<ref name=":0">{{Cite web|url=http://vikna.if.ua/news/category/history/2017/11/20/78017/view|title=Австро-Угорщина реквізувала з храмів Калущини 355 дзвонів. — «Вікна», 2017.11.20.|accessdate=18 серпня 2019|archive-date=1 жовтня 2019|archive-url=https://web.archive.org/web/20191001180215/http://vikna.if.ua/news/category/history/2017/11/20/78017/view}}</ref>

Горішня церква — Святого Архістратига Михаїла, — згоріла в 1986 р., натомість збудована нова, належить громаді УПЦ КП<ref>{{Cite web |url=http://ifoonsku.ucoz.ua/news/zakopanij_i_voskreslij_istorija_davnogo_cerkovnogo_dzvona_perestala_buti_zagadkoju/2017-04-14-4238 |title=Закопаний і… воскреслий. Історія давнього церковного дзвона перестала бути загадкою |accessdate=25 квітня 2017 |archive-date=26 квітня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170426055815/http://ifoonsku.ucoz.ua/news/zakopanij_i_voskreslij_istorija_davnogo_cerkovnogo_dzvona_perestala_buti_zagadkoju/2017-04-14-4238 }}</ref>.

== Населення ==

=== Мова ===
Розподіл населення за рідною мовою за даними [[Перепис населення України (2001)|перепису 2001 року]]{{UKR-socialdata-mova-2001}}:
{| class="wikitable sortable"
!Мова
!Кількість
!Відсоток
|-
|[[Українська мова|українська]]
|3554
|99.75%
|-
|[[Російська мова|російська]]
|7
|0.19%
|-
|[[Білоруська мова|білоруська]]
|1
|0.03%
|-
|[[Румунська мова|румунська]]
|1
|0.03%
|- class="sortbottom"
!Усього
|3563
|100%
|}

== Відомі люди ==

=== Народилися ===
* [[Вагилевич Іван Миколайович]] — (*[[2 вересня]] [[1811]] —†[[10 червня]] [[1866]] [[Львів]]) — священик [[Українська греко-католицька церква|УГКЦ]], український [[поет]], [[Філологія|філолог]], [[Фольклористика|фольклорист]], [[Етнографія|етнограф]], [[Активізм|громадський діяч]]; член [[Руська трійця|«Руської трійці»]];
* [[Вагилевич Кость Михайлович]] — (22 квітня 1891 — 4 січня 1974 Прага) — письменник;
* [[Василишин Роман Данилович]] — (*1 травня 1949) - представник Президента в Рівненській області, голова ОДА та Рівненської обласної ради в перші роки незалежності України, полковник.
* Гелетій Леон Миколайович «Гірний», «Тиса» (1912 — 6.06.1950) — бунчужний сотні «Бистриця», референт пропаганди Перегінського райпроводу ОУН.<ref>{{Cite web |url=https://pravda.if.ua/zgadky-mynulogo-u-dalekomu-1950-roczi-v-urochyshhi-sygla-shho-na-rozhnyativshhyni-zagynulo-dvoye-pidpilnykiv-tysa-i-opryshok/ |title=Згадки минулого. У далекому 1950 році в урочищі Сигла, що на Рожнятівщині, загинуло двоє підпільників «Тиса» і «Опришок». |accessdate=22 листопада 2021 |archive-date=22 листопада 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20211122193552/https://pravda.if.ua/zgadky-mynulogo-u-dalekomu-1950-roczi-v-urochyshhi-sygla-shho-na-rozhnyativshhyni-zagynulo-dvoye-pidpilnykiv-tysa-i-opryshok/ }}</ref>
* Олекса Гринчак (1920 р. с. Ясень — 16.12.1948 с. [[Завій]]) — референт СБ Калуського районного проводу ОУН, слідчий референтури СБ Калуського надрайонного проводу ОУН – «Верховинець».<ref>[https://bandera.if.ua/main.php?m0prm=6&showItem=104 Степан Лесів. Історична довідка: Обставини загибелі підпільників ОУН у с. Завій.]</ref>

== Примітки ==
{{reflist|1}}

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20161003092635/http://yasen.in.ua/ Офіційний сайт села Ясень]
* {{SgKP|III|468|Jasień (1)}}
* Роман Левицький. Ясень. — «Острозька друкарня», 2005—154 с.

{{Ukraine-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Україна}}
{{Перегінська селищна громада}}
{{Рожнятівський район}}

[[Категорія:Села Івано-Франківської області]]
[[Категорія:Населені пункти Калуського району]]

title: село Ясень

Країна: Україна

Область: Івано-Франківська область

Район: Калуський район

Тер. громада: Перегінська селищна громада

title: Основні дані

Густота населення: 175,6 осіб/км²

title: Географічні дані

Водойми: р. Лімниця

title: Місцева влада

title: Карта

Карта: Ясень


text:
# Jarnell Stokes
Jarnell D'Marcus Stokes (ur. 7 stycznia 1994 w Memphis) – amerykański koszykarz, występujący na pozycji skrzydłowego, obecnie zawodnik Xinjiang Flying Tigers.
10 listopada 2015 Memphis Grizzlies wymieniło go do Miami Heat wraz z Beno Udrihem w zamian za Jamesa Ennisa i Mario Chalmersa. 18 lutego 2016 został oddany w wymianie do New Orleans Pelicans w zamian za przyszły wybór w drugiej rundzie draftu, jednak już dzień później został zwolniony.
15 września 2016 został zawodnikiem Denver Nuggets. Po rozegraniu dwóch spotkań sezonu zasadniczego został zwolniony 15 listopada. 26 lipca 2017 podpisał umowę z chińskim Zhejiang Golden Bulls.
27 sierpnia 2018 dołączył do Miami Heat, po raz drugi w karierze. 13 października został zwolniony.
22 sierpnia 2019 zawarł umowę z chińskim Xinjiang Flying Tigers.

## Osiągnięcia
Stan na 22 sierpnia 2019, na podstawie, o ile nie zaznaczno inaczej.
NCAA
- Uczestnik rozgrywek Sweet 16 turnieju NCAA (2014)
- Zaliczony do:
  - I składu:
    - SEC (2014)
    - pierwszoroczniaków konferencji SEC (2012)
    - turnieju:
      - SEC (2014)
      - Puerto Rico Tip-Off Classic (2013)

  - II składu SEC (2013)

Drużynowe
- Mistrz D-League (2016)[11]

Indywidualne
- MVP:
  - D-League (2016)[12]
  - finałów D-League (2016)[11]
- Zaliczony do I składu D-League (2016)[13]
- Uczestnik meczu gwiazd D-League (2016)
- Lider D-League w skuteczności rzutów z gry (2016)

Reprezentacja
- Mistrz:
  - świata U–19 (2013)
  - Ameryki U–18 (2012)

wikiname: plwiki

title: Jarnell Stokes

in_language: pl

wikitext:
{{Koszykarz infobox
 |imię i nazwisko         = Jarnell Stokes
 |imię i nazwisko org     =
 |grafika                 = Jarnell Stokes (cropped).jpg
 |opis grafiki            = Stokes w barwach Tennessee Volunteers.
 |numer                   = #2
 |klub                    = Xinjiang Flying Tigers
 |pozycja                 = [[silny skrzydłowy]]
 |pełne imię i nazwisko   =
 |pseudonim               =
 |data urodzenia          = 7 stycznia 1994
 |miejsce urodzenia       = [[Memphis]]
 |data śmierci            =
 |miejsce śmierci         =
 |obywatelstwo            =
 |wzrost                  = 206
 |masa ciała              = 119
 |aktywność               = od 2014
 |szkoła średnia          = Southwind (Memphis, Tennessee)
 |college                 = Tennessee (2011–2014)
 |draft                   = [[2014 NBA Draft|2014]]
 |numer draftu            = 35
 |zespół draftu           = [[Utah Jazz]]
 |kariera klubowa         =
{{Koszykarz infobox/lata|2014–2015|[[Memphis Grizzlies]]|}}
{{Koszykarz infobox/lata|2014–2015|→[[Iowa Wolves|Iowa Energy]] ([[NBA G League|D-League]])|}}
{{Koszykarz infobox/lata|2015–2016|[[Miami Heat]]|}}
{{Koszykarz infobox/lata|2015–2016|→[[Sioux Falls Skyforce]] (D-League)|}}
{{Koszykarz infobox/lata|2016|Sioux Falls Skyforce|}}
{{Koszykarz infobox/lata|2016|[[Denver Nuggets]]|}}
{{Koszykarz infobox/lata|2017|Sioux Falls Skyforce|}}
{{Koszykarz infobox/lata|2017–2018|Zhejiang Golden Bulls (Chiny)|}}
{{Koszykarz infobox/lata|2018|Sioux Falls Skyforce|}}
{{Koszykarz infobox/lata|2019|[[Memphis Hustle]]|}}
{{Koszykarz infobox/lata|od 2019|Xinjiang Flying Tigers (Chiny)|}}
 |kariera reprezentacyjna =
{{Koszykarz infobox/lata|2012|{{reprezentacja|USA|k|rodzaj=U–18}}|}}
{{Koszykarz infobox/lata|2013|{{reprezentacja|USA|k|rodzaj=U–19}}|}}
 |data2                   =
 |kariera trenerska       =
 |medale                  =
{{Medalista infobox/nagłówek|[[Mistrzostwa świata U-19 w koszykówce mężczyzn|Mistrzostwa Świata U–19]]}}
{{Medalista infobox/wiersz|złoto|2013 Czechy|koszykówka}}
{{Medalista infobox/nagłówek|[[Mistrzostwa Ameryki U-18 w koszykówce mężczyzn|Mistrzostwa Ameryki U–18]]}}
{{Medalista infobox/wiersz|złoto|2012 Brazylia|koszykówka}}
 |commons                 =
 |www                     =
}}
'''Jarnell D'Marcus Stokes''' (ur. [[7 stycznia]] [[1994]] w [[Memphis]]) – [[Stany Zjednoczone|amerykański]] [[koszykówka|koszykarz]], występujący na pozycji skrzydłowego, obecnie zawodnik Xinjiang Flying Tigers.

10 listopada 2015 [[Memphis Grizzlies]] wymieniło go do [[Miami Heat]] wraz z [[Beno Udrih]]em w zamian za [[James Ennis|Jamesa Ennisa]] i [[Mario Chalmers]]a<ref>{{cytuj stronę| url = http://www.nba.com/grizzlies/news/chalmers-and-ennis-151110| tytuł = Grizzlies acquire Mario Chalmers and James Ennis from Heat| data dostępu = 2014-07-02| opublikowany = nba.com| język = en}}</ref>. 18 lutego 2016 został oddany w wymianie do [[New Orleans Pelicans]] w zamian za przyszły wybór w drugiej rundzie draftu<ref>{{Cytuj stronę | url = http://www.nba.com/pelicans/news/pelicans-acquire-jarnell-stokes | tytuł = Pelicans Acquire Jarnell Stokes | opublikowany = nba.com | język = en | data dostępu = 2016-02-18}}</ref>, jednak już dzień później został zwolniony<ref>{{Cytuj stronę | url = http://www.nba.com/pelicans/news/pelicans-sign-bryce-dejean-jones-0 | tytuł = Pelicans Sign Bryce Dejean-Jones | opublikowany = nba.com | język = en | data dostępu = 2016-02-19}}</ref>.

15 września 2016 został zawodnikiem [[Denver Nuggets]]<ref>{{Cytuj stronę | url = http://www.nba.com/nuggets/news/nuggets-sign-four-players-to-contracts-091516| tytuł = Nuggets Sign Four Players to Contracts| opublikowany = nba.com | język = en | data dostępu = 2016-10-04}}</ref>. Po rozegraniu dwóch spotkań sezonu zasadniczego został zwolniony 15 listopada<ref>{{Cytuj stronę | url = http://www.nba.com/nuggets/news/waive-jarnell-stokes-111516| tytuł = Denver Nuggets Waive Jarnell Stokes| opublikowany = nba.com | język = en | data dostępu = 2016-11-16}}</ref>. 26 lipca 2017 podpisał umowę z chińskim Zhejiang Golden Bulls<ref>{{Cytuj stronę | url = http://www.asia-basket.com/China/news/499754/Jarnell-Stokes-signs-at-Golden-Bulls| tytuł = Jarnell Stokes signs at Golden Bulls| opublikowany = asia-basket.com| język = en | data dostępu = 2017-07-27}}</ref>.

27 sierpnia 2018 dołączył do [[Miami Heat]], po raz drugi w karierze<ref>{{Cytuj stronę | url = https://www.nba.com/heat/news/heat-signs-jarnell-stokes| tytuł = HEAT Signs Jarnell Stokes| opublikowany = nba.com| język = en | data dostępu = 2018-09-11}}</ref>. 13 października został zwolniony<ref>{{cytuj stronę| url = https://www.nba.com/heat/news/heat-waives-purvis-putney-stokes-and-weber-181013 | tytuł = HEAT Waives Purvis, Putney, Stokes And Weber | data dostępu = 2018-10-18| opublikowany = nba.com| język = en}}</ref>.

22 sierpnia 2019 zawarł umowę z chińskim Xinjiang Flying Tigers<ref>{{cytuj stronę| url = https://www.asia-basket.com/China/news/593562/Stokes-comes-back-to-Xinjiang-Flying-Tigers | tytuł = Stokes comes back to Xinjiang Flying Tigers | data dostępu = 2019-08-22 | opublikowany = asia-basket.com | język = en}}</ref>.

== Osiągnięcia ==
<small>Stan na 22 sierpnia 2019, na podstawie<ref>{{cytuj stronę| url = http://basketball.realgm.com/player/Jarnell-Stokes/Summary/24264| tytuł = Jarnell Stokes – realgm.com| data dostępu = 2015-04-28| opublikowany = realgm.com| język = en}}</ref>, o ile nie zaznaczno inaczej.</small>
; NCAA
* Uczestnik rozgrywek Sweet 16 turnieju [[NCAA Division I|NCAA]] (2014)
* Zaliczony do:
** I składu:
*** SEC (2014)
*** pierwszoroczniaków konferencji SEC (2012)
*** turnieju:
**** SEC (2014)
**** Puerto Rico Tip-Off Classic (2013)
** II składu SEC (2013)

; Drużynowe
* [[NBA G League#Finały NBDL / D-League|Mistrz D-League]] (2016)<ref name="mistrz" />

; Indywidualne
* [[Most valuable player|MVP]]:
** [[NBA Development League Most Valuable Player Award|D-League]] (2016)<ref>{{cytuj stronę| url = https://gleague.nba.com/news/jarnell-stokes-2015-16-nba-dleague-mvp/| tytuł = Jarnell Stokes Named 2015-16 NBA Development League MVP| data dostępu = 2016-05-22| opublikowany = dleague.nba.com| język = en}}</ref>
** finałów D-League (2016)<ref name="mistrz">{{Cytuj stronę | url = https://gleague.nba.com/games/20160427/LADSXF/ | tytuł = Sioux Falls Skyforce Cap Historic Season with First NBA D-League Title | opublikowany = dleague.nba.com | język = en | data dostępu = 2016-05-01}}</ref>
* Zaliczony do [[All-NBA Development League Team|I składu D-League]] (2016)<ref>{{cytuj stronę| url = https://gleague.nba.com/news/2015-16-all-nba-dleague-teams-release/| tytuł = NBA Development League Announces 2015-16 All-NBA D-League Teams| data dostępu = 2016-05-22| opublikowany = dleague.nba.com| język = en}}</ref>
* Uczestnik [[NBA Development League All-Star Game|meczu gwiazd D-League]] (2016)
* Lider D-League w skuteczności rzutów z gry (2016)

; Reprezentacja
* {{ikona|złoto2}} Mistrz:
** [[Mistrzostwa świata U-19 w koszykówce mężczyzn|świata U–19]] (2013)
** [[Mistrzostwa Ameryki U-18 w koszykówce mężczyzn|Ameryki U–18]] (2012)

== Przypisy ==
{{Przypisy}}

== Linki zewnętrzne ==
* [http://www.nba.com/playerfile/jarnell_stokes/ Profil na NBA.com] {{lang|en}}
* [http://www.basketball-reference.com/players/s/stokeja01.html Statystyki z NBA na basketball-reference.com] {{lang|en}}
* [http://www.landofbasketball.com/nba_players/s/jarnell_stokes.htm Profil na landofbasketball.com] {{lang|en}}
* [http://www.nbadraft.net/players/jarnell-stokes Profil na nbadraft.net] {{lang|en}}
* [http://espn.go.com/nba/player/_/id/2614962/jarnell-stokes Profil na espn.go.com] {{lang|en}}
* [http://sports.yahoo.com/nba/players/5346/ Profil na sports.yahoo.com] {{lang|en}}
* [http://www.draftexpress.com/profile/Jarnell-Stokes-6282/ Profil na draftexpress.com] {{lang|en}}

{{NBA Draft 2014}}
{{MVP NBA Development League}}
{{MVP finałów D-League}}
{{Liderzy D-League w skuteczności rzutów z gry}}

{{SORTUJ:Stokes, Jarnell}}
[[Kategoria:Amerykańscy koszykarze]]
[[Kategoria:Koszykarze Iowa Energy]]
[[Kategoria:Koszykarze Miami Heat]]
[[Kategoria:Koszykarze Tennessee Volunteers]]
[[Kategoria:Koszykarze Sioux Falls Skyforce]]
[[Kategoria:Koszykarze Denver Nuggets]]
[[Kategoria:Koszykarze Zhejiang Golden Bulls]]
[[Kategoria:Koszykarze Memphis Hustle]]
[[Kategoria:Koszykarze Xinjiang Flying Tigers]]
[[Kategoria:Ludzie urodzeni w Memphis]]
[[Kategoria:Urodzeni w 1994]]

title: · Jarnell Stokes

Data i miejsce urodzenia: 7 stycznia 1994 · Memphis

Szkoła średnia: Southwind (Memphis, Tennessee)

College: Tennessee (2011–2014)

Draft: 2014, numer: 35 · Utah Jazz

Lata:
Kluby · Wyst.
Reprezentacja · Wyst.

Memphis Grizzlies
→Iowa Energy (D-League)

Miami Heat
→Sioux Falls Skyforce (D-League)

Sioux Falls Skyforce
Denver Nuggets

Sioux Falls Skyforce

Zhejiang Golden Bulls (Chiny)

Sioux Falls Skyforce

Memphis Hustle

od 2019: Xinjiang Flying Tigers (Chiny)

Stany Zjednoczone U–18

Stany Zjednoczone U–19

złoto:
2013 Czechy · koszykówka
2012 Brazylia · koszykówka


text:
# Wiesenhofen
Wiesenhofen ist ein Ortsteil der Stadt Beilngries im oberbayerischen Landkreis Eichstätt.

## Lage
Das Kirchdorf liegt auf der Hochfläche der südlichen Frankenalb nordwestlich des Gemeindesitzes Beilngries. Von dort aus führt über Hirschberg und über Kaldorf eine Straße nach Wiesenhofen, die beim Dorf auf die Staatsstraße 2393 (Haunstetten – Litterzhofen) trifft.

## Geschichte
Mehrere vorgeschichtliche Grabhügel befinden sich im Oberholz östlich von Wiesenhofen.
Die erste urkundliche Erwähnung erfährt Wiesenhofen (= Höfe des Wiso) 1305 im Gaimersheimer Schiedsspruch: In der Auseinandersetzung des Eichstätter Bischofs mit Bayern um das Hirschberger Erbe wurde das Dorf dem Hochstift Eichstätt zugesprochen. Eigens ist in diesem Schiedsspruch wohl wegen seiner Größe der Hattenhof genannt. 1306 wurde auch das Dorfgericht dem Bischof zugewiesen. Vom Ministerialengeschlecht der Wiesenhofer sind aus dem 14. Jahrhundert zwei Vertreter urkundlich erwähnt, nämlich „G. de Wiesenhofer“ und Albert Wiesenhofer, beide Leheninhaber bischöflicher Güter in Wiesenhofen und in Emmendorf. Grundbesitzer waren in Wiesenhofen neben dem Hochstift das Kloster Plankstetten mit sieben Gütern im Jahr 1465 und – mit einem Hof, der nach 1644 erworben wurde – das Domkapitel von Eichstätt. 1486 stifteten die beiden Dörfer Wiesenhofen und Kaldorf mit Bewilligung des Klosters Plankstetten die Pfarrei Wiesenhofen; eine Kirche ist in Wiesenhofen bereits 1466 erwähnt. Im 15. Jahrhundert und später hatten verschiedenen Adelsgeschlechter die bischöflichen Lehen inne, so die Marschalke von Hirschberg, die Baiersdorfer, die Schenken zu Stossenberg und die Absberger zu Rumburg. Im Dreißigjährigen Krieg war das Dorf ziemlich verödet, nur noch zwei bischöfliche Höfe wurden bewirtschaftet.
Nach der Säkularisation 1802 bildete Wiesenhofen zusammen mit dem Nachbarort Kaldorf eine Gemeinde. 1832 bestand Wiesenhofen aus 17 Häusern mit 80 Einwohnern und einer Dorfkapelle. 1900 war die Dorfbevölkerung auf 102 angewachsen, die Zahl der Wohngebäude betrug unverändert 17. 1954 wurde eine Flurbereinigung durchgeführt. Zum 1. Januar 1972 schloss sich das Dorf im Zuge der bayerischen Gebietsreform der Stadt Beilngries an. 1983 gab es bei 116 Einwohnern 13 landwirtschaftliche Betriebe und ein Schotterwerk; der ausgedehnte Dolomit-Steinbruch von Wiesenhofen liegt in einem Wald östlich des Dorfes.

## Katholische Filialkirche Mariä Heimsuchung
Im Mittelalter gehörte Wiesenhofen kirchlich zum Kloster Plankstetten, bildete aber seit 1486 unter dem Dach des Klosters eine eigene Pfarrei. Als im 17. Jahrhundert Haunstetten Pfarrei wurde, wurde Wiesenhofen 1678 aus Plankstetten aus- und in Haunstetten eingepfarrt, zu dem es kirchlich noch heute gehört. Die Dorfkirche ist im Grunde eine frühgotische Chorturmkirche, die 1551 konsekriert wurde. Der Turm, der 1771 eingefallen war und 1789 wiedererrichtet worden war, zeigt die für die Gegend typischen Treppengiebel mit Satteldach. 1878 wurde eine Sakristei angefügt. 1884 erfuhr die Kirche eine Erweiterung und Erhöhung. 1899 wurde der Friedhof erweitert. 1902 kam eine Bittner-Orgel in die Kirche. Im Schrein des viersäuligen Hochaltars steht eine bedeutende spätgotische Marienplastik aus der Zeit um 1470. Die beiden Seitenaltäre sind zweisäulig. Auch hier befinden sich im Schrein Figuren. Die drei Altäre sind jeweils mit einem Oberbild versehen. Ein gotisches Sakramentshäuschen mit Christuskopf entstand um 1500. Eine Glocke stammt vom Ende des 15. Jahrhunderts und wurde von Hans Kandlgieser in Berching gegossen. Eine zweite wurde 1710 von Wolfgang W. Schelchshorn in Eichstätt gegossen. 2009 kamen bei einer Innenrenovierung im Bereich der früheren Kanzel mittelalterliche Freskenreste zum Vorschein.

## Vereine
- Freiwillige Feuerwehr Wiesenhofen
- Dorfverein Wiesenhofen e. V.
- Obst- und Gartenbauverein Wiesenhofen-Kaldorf

title: Wiesenhofen

wikitext:
{{Infobox Ortsteil einer Gemeinde in Deutschland
| Ortsteil    = Wiesenhofen
| Gemeindeart   = Stadt
| Gemeindename   = Beilngries
| Ortswappen    =
| Breitengrad   = 49/2/35/N
| Längengrad    = 11/24/44/E
| Bundesland    = DE-BY
| Höhe     = 511 <!-- Quelle: Geodatenzentrum -->
| Fläche     =
| Einwohner    = 101
| Einwohner-Stand-Datum = 2018-12-31
| Einwohner-Quelle  = <ref>{{Internetquelle |url=https://www.donaukurier.de/lokales/beilngries/Paulushofen-bleibt-das-groesste-Dorf;art601,4037731 |titel=Beilngries: Paulushofen bleibt das größte Dorf – Ein Blick in die Ortsteile: Starkes Bevölkerungswachstum in Aschbuch, Wolfsbuch, Kevenhüll und Wiesenhofen |zugriff=2019-01-05 |datum=2019-01-04 |werk=Donaukurier}}</ref>
| Eingemeindungsdatum = 1972-01-01
| Postleitzahl1   = 92339
| Postleitzahl2   =
| Vorwahl1    = 08461
| Vorwahl2    =
| Lagekarte    =
| Lagekarte-Beschreibung =
}}

'''Wiesenhofen''' ist ein Ortsteil der Stadt [[Beilngries]] im [[Oberbayern|oberbayerischen]] [[Landkreis Eichstätt]].

== Lage ==
Das [[Kirchdorf (Siedlungstyp)|Kirchdorf]] liegt auf der Hochfläche der südlichen [[Frankenalb]] nordwestlich des Gemeindesitzes Beilngries. Von dort aus führt über [[Hirschberg (Beilngries)|Hirschberg]] und über [[Kaldorf (Beilngries)|Kaldorf]] eine Straße nach Wiesenhofen, die beim Dorf auf die [[Landesstraße|Staatsstraße]] 2393 ([[Haunstetten (Kinding)|Haunstetten]] – [[Litterzhofen]]) trifft.

== Geschichte ==
[[Datei:Wiesenhofen BEI 012.jpg|mini|Wiesenhofen – ehemaliges Bauernhaus]]
Mehrere vorgeschichtliche [[Hügelgrab|Grabhügel]] befinden sich im Oberholz östlich von Wiesenhofen.

Die erste urkundliche Erwähnung erfährt Wiesenhofen (= Höfe des Wiso) 1305 im Gaimersheimer Schiedsspruch: In der Auseinandersetzung des Eichstätter Bischofs mit Bayern um das [[Grafen von Grögling-Hirschberg|Hirschberger Erbe]] wurde das Dorf dem [[Hochstift Eichstätt]] zugesprochen. Eigens ist in diesem Schiedsspruch wohl wegen seiner Größe der Hattenhof genannt. 1306 wurde auch das Dorfgericht dem Bischof zugewiesen. Vom [[Ministeriale|Ministerialen]]<nowiki/>geschlecht der Wiesenhofer sind aus dem 14. Jahrhundert zwei Vertreter urkundlich erwähnt, nämlich „G. de Wiesenhofer“ und Albert Wiesenhofer, beide [[Lehnswesen|Leheninhaber]] bischöflicher Güter in Wiesenhofen und in [[Unteremmendorf|Emmendorf]]. Grundbesitzer waren in Wiesenhofen neben dem Hochstift das [[Kloster Plankstetten]] mit sieben Gütern im Jahr 1465 und – mit einem Hof, der nach 1644 erworben wurde – das Domkapitel von Eichstätt. 1486 stifteten die beiden Dörfer Wiesenhofen und Kaldorf mit Bewilligung des Klosters Plankstetten die [[Pfarrei]] Wiesenhofen; eine Kirche ist in Wiesenhofen bereits 1466 erwähnt.<ref>Franz Xaver Buchner: ''Das Bistum Eichstätt.''1. Band, Eichstätt: Brönner und Däntler, 1937, S. 458</ref> Im 15. Jahrhundert und später hatten verschiedenen Adelsgeschlechter die bischöflichen Lehen inne, so die Marschalke von Hirschberg, die [[Baiersdorfer (Adelsgeschlecht)|Baiersdorfer]], die Schenken zu [[Burg Rundeck|Stossenberg]] und die [[Absberg (Adelsgeschlecht)|Absberger]] zu [[Burg Rumburg|Rumburg]]. Im [[Dreißigjähriger Krieg|Dreißigjährigen Krieg]] war das Dorf ziemlich verödet, nur noch zwei bischöfliche Höfe wurden bewirtschaftet.

Nach der [[Säkularisation in Bayern|Säkularisation]] 1802 bildete Wiesenhofen zusammen mit dem Nachbarort Kaldorf eine Gemeinde. 1832 bestand Wiesenhofen aus 17 Häusern mit 80 Einwohnern und einer Dorfkapelle.<ref name="Eisenmann1832" /> 1900 war die Dorfbevölkerung auf 102 angewachsen, die Zahl der Wohngebäude betrug unverändert 17.<ref>{{Ortsverzeichnis Bayern 1900|SPALTE=810}}</ref> 1954 wurde eine [[Flurbereinigung]] durchgeführt. Zum 1. Januar 1972 schloss sich das Dorf im Zuge der [[Gebietsreform in Bayern|bayerischen Gebietsreform]] der Stadt Beilngries an.<ref>{{BibISBN|3406096697|Seite=433}}</ref> 1983 gab es bei 116 Einwohnern 13 landwirtschaftliche Betriebe und ein Schotterwerk; der ausgedehnte Dolomit-Steinbruch von Wiesenhofen liegt in einem Wald östlich des Dorfes.

== Katholische Filialkirche Mariä Heimsuchung ==
[[Datei:Mariä Heimsuchung - Wiesenhofen 001.jpg|mini|Wiesenhofen – Mariä Heimsuchung]]

Im [[Mittelalter]] gehörte Wiesenhofen kirchlich zum Kloster Plankstetten, bildete aber seit 1486 unter dem Dach des Klosters eine eigene Pfarrei. Als im 17. Jahrhundert Haunstetten Pfarrei wurde, wurde Wiesenhofen 1678 aus Plankstetten aus- und in Haunstetten eingepfarrt, zu dem es kirchlich noch heute gehört.<ref>Buchner, S. 459</ref> Die Dorfkirche ist im Grunde eine [[Gotik|frühgotische]] [[Chorturmkirche]], die 1551 [[Konsekration|konsekriert]] wurde.<ref>Buchner, S. 461</ref> Der Turm, der 1771 eingefallen war und 1789 wiedererrichtet worden war,<ref name="Buchner, S. 460">Buchner, S. 460</ref> zeigt die für die Gegend typischen [[Staffelgiebel|Treppengiebel]] mit [[Satteldach]]. 1878 wurde eine [[Sakristei]] angefügt. 1884 erfuhr die Kirche eine Erweiterung und Erhöhung. 1899 wurde der Friedhof erweitert. 1902 kam eine Bittner-Orgel in die Kirche.<ref name="Buchner, S. 460"/> Im Schrein des viersäuligen [[Hochaltar|Hochaltars]] steht eine bedeutende [[Gotik|spätgotische]] Marienplastik aus der Zeit um 1470. Die beiden Seitenaltäre sind zweisäulig. Auch hier befinden sich im Schrein Figuren. Die drei Altäre sind jeweils mit einem Oberbild versehen. Ein gotisches Sakramentshäuschen mit Christuskopf entstand um 1500. Eine Glocke stammt vom Ende des 15. Jahrhunderts und wurde von Hans Kandlgieser in [[Berching]] gegossen. Eine zweite wurde 1710 von Wolfgang W. Schelchshorn in Eichstätt gegossen. 2009 kamen bei einer Innenrenovierung im Bereich der früheren [[Kanzel]] mittelalterliche [[Fresko|Freskenreste]] zum Vorschein.

== Vereine ==
* [[Freiwillige Feuerwehr]] Wiesenhofen
* Dorfverein Wiesenhofen e. V.
* [[Obst- und Gartenbauverein]] Wiesenhofen-Kaldorf

== Literatur ==
* Friedrich Hermann Hofmann u. [[Felix Mader]] (Bearbeiter): ''Die Kunstdenkmäler von Oberpfalz und Regensburg. XII Bezirksamt Beilngries. I. Bezirksamt Beilngries.'' München 1908, Nachdruck München, Wien 1982, S. 159.
* ''Der Eichstätter Raum in Geschichte und Gegenwart''. Eichstätt: Sparkasse 1984, S. 163.
* Felix Mader: ''Geschichte des Schlosses und Oberamtes Hirschberg.'' Brönner & Daentler, Eichstätt 1940, S. 237–239.
* ''Der Eichstätter Raum in Geschichte und Gegenwart.'' 2. Auflage. Sparkasse Eichstätt, Eichstätt 1984, S. 304.

== Weblinks ==
{{Commonscat}}
* [http://www.landkreis-eichstaett.de/medienzentrum/771.htm Fotos von Wiesenhofen]
* {{BLO Ortsdatenbank|objekt=Wiesenhofen|val=5391}}
* [https://www.glockenklaenge.de/orte/ei/wiesenhofen.html Geläute und Fotos der Kirche]

== Einzelnachweise ==
<references>
<ref name="Eisenmann1832">
{{Literatur
|Online=[https://bavarica.digitale-sammlungen.de/de/fs1/object/display/bsb10372903_01096.html Digitalisat]
|Titel=Topo-geographisch-statistisches Lexicon vom Königreiche Bayern
|Band=Zweiter Band, M-Z
|Ort=Erlangen
|Jahr=1832
|Seiten=1074
|Autor=Joseph Anton Eisenmann, Carl Friedrich Hohn
}}</ref>
</references>
{{Navigationsleiste Ortsteile von Beilngries}}

[[Kategorie:Ortsteil von Beilngries]]
[[Kategorie:Ort im Landkreis Eichstätt]]
[[Kategorie:Ehemalige Gemeinde (Landkreis Eichstätt)]]
[[Kategorie:Ersterwähnung 1305]]
[[Kategorie:Gemeindeauflösung 1972]]
[[Kategorie:Kirchdorf (Siedlungstyp)]]

title: Wiesenhofen Stadt Beilngries

Eingemeindung: 1. Januar 1972


text:
# Montecalvo Versiggia
Montecalvo Versiggia is een gemeente in de Italiaanse provincie Pavia (regio Lombardije) en telt 574 inwoners (31-12-2004). De oppervlakte bedraagt 11,2 km², de bevolkingsdichtheid is 50 inwoners per km².

## Demografie
Montecalvo Versiggia telt ongeveer 286 huishoudens. Het aantal inwoners daalde in de periode 1991-2001 met 6,1% volgens cijfers uit de tienjaarlijkse volkstellingen van ISTAT.
| Jaar | Inwoneraantal |
| ---- | ------------- |
| 1991 | 591           |
| 2001 | 555           |

## Geografie
Montecalvo Versiggia grenst aan de volgende gemeenten: Canevino, Golferenzo, Lirio, Montalto Pavese, Rocca de' Giorgi, Santa Maria della Versa, Volpara.
Alagna · Albaredo Arnaboldi · Albonese · Albuzzano · Arena Po · Badia Pavese · Bagnaria · Barbianello · Bascapè · Bastida Pancarana · Bastida de' Dossi · Battuda · Belgioioso · Bereguardo · Borgarello · Borgo Priolo · Borgo San Siro · Borgoratto Mormorolo · Bornasco · Bosnasco · Brallo di Pregola · Breme · Bressana Bottarone · Broni · Calvignano · Campospinoso · Candia Lomellina · Canevino · Canneto Pavese · Carbonara al Ticino · Casanova Lonati · Casatisma · Casei Gerola · Casorate Primo · Cassolnovo · Castana · Casteggio · Castelletto di Branduzzo · Castello d'Agogna · Castelnovetto · Cava Manara · Cecima · Ceranova · Ceretto Lomellina · Cergnago · Certosa di Pavia · Cervesina · Chignolo Po · Cigognola · Cilavegna · Codevilla · Confienza · Copiano · Corana · Cornale · Corteolona · Corvino San Quirico · Costa de' Nobili · Cozzo · Cura Carpignano · Dorno · Ferrera Erbognone · Filighera · Fortunago · Frascarolo · Galliavola · Gambarana · Gambolò · Garlasco · Genzone · Gerenzago · Giussago · Godiasco · Golferenzo · Gravellona Lomellina · Gropello Cairoli · Inverno e Monteleone · Landriano · Langosco · Lardirago · Linarolo · Lirio · Lomello · Lungavilla · Magherno · Marcignago · Marzano · Mede · Menconico · Mezzana Bigli · Mezzana Rabattone · Mezzanino · Miradolo Terme · Montalto Pavese · Montebello della Battaglia · Montecalvo Versiggia · Montescano · Montesegale · Monticelli Pavese · Montù Beccaria · Mornico Losana · Mortara · Nicorvo · Olevano di Lomellina · Oliva Gessi · Ottobiano · Palestro · Pancarana · Parona · Pavia · Pietra de' Giorgi · Pieve Albignola · Pieve Porto Morone · Pieve del Cairo · Pinarolo Po · Pizzale · Ponte Nizza · Portalbera · Rea · Redavalle · Retorbido · Rivanazzano Terme · Robbio · Robecco Pavese · Rocca Susella · Rocca de' Giorgi · Rognano · Romagnese · Roncaro · Rosasco · Rovescala · Ruino · San Cipriano Po · San Damiano al Colle · San Genesio ed Uniti · San Giorgio di Lomellina · San Martino Siccomario · San Zenone al Po · Sannazzaro de' Burgondi · Sant'Alessio con Vialone · Sant'Angelo Lomellina · Santa Cristina e Bissone · Santa Giuletta · Santa Margherita di Staffora · Santa Maria della Versa · Sartirana Lomellina · Scaldasole · Semiana · Silvano Pietra · Siziano · Sommo · Spessa · Stradella · Suardi · Torrazza Coste · Torre Beretti e Castellaro · Torre d'Arese · Torre d'Isola · Torre de' Negri · Torrevecchia Pia · Torricella Verzate · Travacò Siccomario · Trivolzio · Tromello · Trovo · Val di Nizza · Valeggio · Valle Lomellina · Valle Salimbene · Valverde · Varzi · Velezzo Lomellina · Vellezzo Bellini · Verretto · Verrua Po · Vidigulfo · Vigevano · Villa Biscossi · Villanova d'Ardenghi · Villanterio · Vistarino · Voghera · Volpara · Zavattarello · Zeccone · Zeme · Zenevredo · Zerbo · Zerbolò · Zinasco
1. ↑  https://demo.istat.it/?l=it.

wikiname: nlwiki

title: Montecalvo Versiggia

in_language: nl

wikitext:
{{Infobox gemeente Italië
| naam= Montecalvo Versiggia
| italiaansenaam=
| kaart=
| provincie= [[Pavia (provincie)|Pavia]] (PV)
| regioAfk= LOM
| regio= [[Lombardije]]
| jaar= 31-12-2004
| inwonersaantal= 574
| inwonersperkm2= 50
| oppervlakte= 11,2
| water=
| lat_deg= 44
| lat_min= 58
| lat_sec= 0
| lon_deg= 9
| lon_min= 16
| lon_sec= 0
| kaartX= 68
| kaartY= 73
| code= 018096
| postcode= 27047
| netnummer= 0385
| hoogteligging=
| aangrenzende gemeenten=
| beschermheilige=
| naam inwoner=
}}
'''Montecalvo Versiggia''' is een gemeente in de [[Italië|Italiaanse]] provincie [[Pavia (provincie)|Pavia]] (regio [[Lombardije]]) en telt 574 inwoners (31-12-2004). De oppervlakte bedraagt 11,2 km², de bevolkingsdichtheid is 50 inwoners per km².

==Demografie==
Montecalvo Versiggia telt ongeveer 286 [[huishouden]]s. Het aantal inwoners daalde in de periode 1991-2001 met 6,1% volgens cijfers uit de tienjaarlijkse [[volkstelling]]en van [[ISTAT]].

{| class="wikitable" style="text-align:center;"
! width=70px | Jaar
! width=100px | Inwoneraantal
|-
| 1991 || 591
|-
| 2001 || 555
|}

==Geografie==
Montecalvo Versiggia grenst aan de volgende gemeenten: [[Canevino]], [[Golferenzo]], [[Lirio]], [[Montalto Pavese]], [[Rocca de' Giorgi]], [[Santa Maria della Versa]], [[Volpara]].

{{Appendix|2=
* [http://www.istat.it/ Italiaans bureau voor statistiek]
}}
{{Navigatie provincie Pavia}}
{{Commonscat}}

[[Categorie:Gemeente in Pavia]]

title: Situering

Regio: Lombardije (LOM)

Provincie: Pavia (PV)

Coördinaten: 44° 58′ NB, 9° 16′ OL

title: Algemeen

title: Overig

Beschermheilige: Alexander van Bergamo

title: Detailkaart

Detailkaart: · Locatie in Lombardije

Portaal: Italië


text:
# Alternative natural materials
Alternative natural materials are natural materials like rock or adobe that are not as commonly used as building materials such as wood or iron.  Alternative natural materials have many practical uses in areas such as sustainable architecture and engineering. The main purpose of using such materials is to minimize the negative effects that built environments can have on the environment, while increasing the efficiency and adaptability of the structures.

## History
Alternative natural materials have existed for quite some time but often in very basic forms, or only as ingredients to a particular material. For example, earth used as a building material for walls of houses has existed for thousands of years. Much more recently, in the 1920s, the United States government promoted rammed earth as a fireproof construction method for building farmhouses. Another more common example is adobe. Adobe homes are prominent in the southwestern U.S. and several Spanish-speaking countries.
Straw bale construction is a more modern concept, but there exists evidence that straw was used to make homes in African prairies as far back as the Paleolithic times.
Alternative natural materials, specifically their applications, have only recently made their way into more common use. The modern problems of global warming and climate change shifted more of a focus onto the materials and methods used to build our cityscape and homes. As environmentally conscious decisions became commonplace, the use of alternative natural materials instead of typical natural materials or man-made materials that rely heavily on natural resources became prominent.

## Structural materials

### Rock
Rocks have two characteristics: good thermal mass and thermal insulation. The temperature in a house built from rock stays relatively constant, thus requiring less air conditioning and other cooling systems. Types of rocks that can be employed are reject stone (pieces of stone that are not able to be used for another task), limestone, and flagstone.

### Bamboo
In Asian countries, bamboo is used for structures like bridges and homes. Bamboo is surprisingly strong and flexible and grows incredibly fast, making it an abundant material. Although it can be difficult to join  corners together, bamboo's material strength makes up for the hardships that can be encountered while building with it.

### Rammed earth
Rammed earth is a very abundant material that can be used in place of concrete and brick. Soil is packed tightly into wall molds where it is rammed together and hardened to form a durable wall packing made of nothing more than dirt, stones, and sticks. Rammed earth also provides thermal mass, resulting in energy savings. In addition, it is very weatherproof and durable enough that it was used in the Great Wall of China.

### Earth-sheltered
Earth sheltering is a unique building technique in which buildings are completely constructed by some form of earth on at least one side, whether it be a grass roof, clay walls, or both. This unique system usually includes plenty of windows because of the difficulty involved with using too much electricity in such a house. This adds to the energy efficiency of the house by reducing lighting costs.
The Singapore School of Art, Media, and Design, has a roof made completely of sod (grass plus soil). This allows reduction of concrete and other conventional materials.

## Insulation materials

### Straw
Straw bales can be used as a basis for walls instead of drywall. Straw provides excellent insulation and fire resistance in a traditional post-and-beam structure, where a wood frame supports the house. These straw walls are about 75% more energy efficient than standard drywall and because no oxygen can get through the walls, fire cannot spread and there is no chance of combustion.

### Cordwood
Cordwood is a combination of small remnants of firewood and other lumber that would otherwise go to waste. These small blocks of wood can be put together easily to make a structure that, like stone, has insulation as well as thermal mass. Cordwood provides the rustic look of log cabins without the use of tons of lumber. An entire building can be constructed with just cordwood, or stones can be used to fill in the walls.

### Cork
Cork is suitable as thermal insulation, as it is characterized by lightness, elasticity, impermeability, and fire resistance. In construction, cork can be applied in various construction elements like floors, walls, roofs, and lofts to reduce the need for heating or cooling and to enhance energy efficiency.

### Adobe
Adobe is an age-old technique that is cheap, easy to obtain, and ideal for hot environments. A mixture of sand, clay, and water is poured into a mold and left in the sun to dry. When dried, it is exceptionally strong and heat-resistant. Adobe does not let much heat through to the inside of the structure, thus providing excellent insulation during the summer to reduce energy costs. Although this clay mixture provides excellent insulation from heat, it is not very waterproof and can be dangerous in earthquake prone areas due to its tendency to crack easily.

### Sawdust
Sawdust can be combined with clay or cement mixtures and used for walls. Such walls are very sturdy and the method effectively recycles any trees needing excavation from the building area. Depending what type of sawdust is used (hardwood is best) the wood chips in the walls absorb moisture and help prevent cracking during freeze and thaw cycles. Sawdust may be combined with water and frozen to produce a material commonly known as pykrete, which is strong, and less prone to melting than regular ice.

### Papercrete
Papercrete is a new material that serves as a good substitute for concrete. Papercrete is shredded paper, sand, and cement mixed together to form a very durable brick-like material. Buildings utilizing papercrete are well-insulated and resistant to termites and fire. Papercrete is very cheap as it usually only costs about $0.35 per square foot.

### Hempcrete
Hempcrete, also known as hemplime, is a sustainable biocomposite composed of hemp hurds mixed with lime, sand, or pozzolans material used in construction and insulation. The material offers advantages such as ease of use, insulation, and moisture regulation without the brittleness of traditional concrete. However, it exhibits low mechanical performance and is not suitable for load-bearing structures. It has good thermal and acoustic insulation properties, making it suitable for (non-load bearing) walls, finishing plaster, and insulation. It also acts as a carbon sink.
Hempcrete gained popularity in France since the 1990s, and is used in Canada for various construction purposes, such as indoor temperature control, prefabricated panels, and diverse insulation needs with different density mixtures.

wikiname: enwiki

title: Alternative natural materials

in_language: en

wikitext:
{{Short description|Natural materials that are not as commonly used as building materials}}
'''Alternative natural materials''' are [[natural materials]] like [[Rock (geology)|rock]] or [[adobe]] that are not as commonly used as [[building material]]s such as [[wood]] or [[iron]].  Alternative natural materials have many practical uses in areas such as [[sustainable architecture]] and [[engineering]]. The main purpose of using such materials is to minimize the negative effects that built environments can have [[environmental impact|on the environment]], while increasing the efficiency and adaptability of the structures.

== History ==

Alternative natural materials have existed for quite some time but often in very basic forms, or only as ingredients to a particular material. For example, earth used as a [[building material]] for walls of houses has existed for thousands of years. Much more recently, in the 1920s, the United States government promoted [[rammed earth]] as a [[fireproof]] construction method for building farmhouses.<ref name=countrysidemag>{{cite web|last=Taylor|first=Charmaine R.|title=Building for free with "alternative" natural materials|url=http://www.countrysidemag.com/issues/85/85-3/Charmaine_R_Taylor.html|access-date=2009-04-22| archive-url= https://web.archive.org/web/20090418032445/http://countrysidemag.com/issues/85/85-3/Charmaine_R_Taylor.html| archive-date= 18 April 2009 | url-status= live}}</ref> Another more common example is adobe. Adobe homes are prominent in the southwestern U.S. and several Spanish-speaking countries.<ref name= About>{{cite web|last=Craven|first=Jackie|title=Building With Natural Materials|url=http://architecture.about.com/od/naturalmaterials/Build_With_Natural_Materials.htm|access-date=2009-04-22|archive-url=https://web.archive.org/web/20090201082910/http://architecture.about.com/od/naturalmaterials/Build_With_Natural_Materials.htm|archive-date=2009-02-01|url-status=dead}}</ref>

[[Straw bale]] construction is a more modern concept, but there exists evidence that straw was used to make homes in African prairies as far back as the [[Paleolithic]] times.<ref name= About/>
Alternative natural materials, specifically their applications, have only recently made their way into more common use. The modern problems of [[global warming]] and [[climate change]] shifted more of a focus onto the materials and methods used to build our [[cityscape]] and homes. As environmentally conscious decisions became commonplace, the use of alternative natural materials instead of typical natural materials or man-made materials that rely heavily on natural resources became prominent.{{cn|date=March 2024}}

== Structural materials ==

=== Rock ===
Rocks have two characteristics: good [[thermal mass]] and [[thermal insulation]]. The temperature in a house built from rock stays relatively constant, thus requiring less air conditioning and other cooling systems. Types of rocks that can be employed are reject stone (pieces of stone that are not able to be used for another task), [[limestone]], and [[flagstone]].{{citation needed|date=August 2019}}
[[File:Construction maison bambou.jpg|right|thumb|This picture depicts a cyclone- and earthquake-resistant home made completely of bamboo.]]

=== Bamboo ===
In Asian countries, [[bamboo]] is used for structures like bridges and homes. Bamboo is surprisingly strong and flexible and grows incredibly fast, making it an abundant material. Although it can be difficult to join  corners together, bamboo's material strength makes up for the hardships that can be encountered while building with it.{{cn|date=March 2024}}

=== Rammed earth ===
[[Rammed earth]] is a very abundant material that can be used in place of [[concrete]] and [[brick]]. [[Soil]] is packed tightly into wall molds where it is rammed together and hardened to form a durable wall packing made of nothing more than dirt, stones, and sticks.<ref name="howstuffworks" /> Rammed earth also provides thermal mass, resulting in energy savings. In addition, it is very weatherproof and durable enough that it was used in the Great Wall of China.{{cn|date=March 2024}}

=== Earth-sheltered ===
[[Earth sheltering]] is a unique building technique in which buildings are completely constructed by some form of earth on at least one side, whether it be a [[grass roof]], clay walls, or both. This unique system usually includes plenty of windows because of the difficulty involved with using too much electricity in such a house.{{cn|date=March 2024}} This adds to the [[Efficient energy use|energy efficiency]] of the house by reducing lighting costs.

The Singapore School of Art, Media, and Design, has a roof made completely of [[sod]] ([[grass]] plus soil).<ref>{{cite web|last=Kriscenski|first=Ali|title=Amazing Green Roof Art School in Singapore|url=http://www.inhabitat.com/2008/01/23/amazing-green-roof-art-school-in-singapore|access-date=2009-04-23| archive-url= https://web.archive.org/web/20090331200621/http://www.inhabitat.com/2008/01/23/amazing-green-roof-art-school-in-singapore| archive-date= 31 March 2009 | url-status= live}}</ref> This allows reduction of concrete and other conventional materials.

== Insulation materials ==
[[File:Sb-wall-tight-curve.jpg|left|thumb|This article shows a straw bale wall under construction.]]

=== Straw ===
{{Main|Straw-bale construction}}
[[Straw]] bales can be used as a basis for walls instead of [[drywall]]. Straw provides excellent insulation and fire resistance in a traditional post-and-beam structure, where a wood frame supports the house.<ref name=howstuffworks>{{cite web|last=Edmonds|first=Molly|title=Top 10 Natural Building Materials|url=http://home.howstuffworks.com/home-improvement/energy-efficiency/10-natural-building-materials.htm|access-date=2009-04-23|archive-url=https://web.archive.org/web/20090402094611/http://home.howstuffworks.com/home-improvement/energy-efficiency/10-natural-building-materials.htm|archive-date=2009-04-02|url-status=dead}}</ref> These straw walls are about 75% more energy efficient than standard drywall and because no oxygen can get through the walls, fire cannot spread and there is no chance of [[combustion]].{{cn|date=March 2024}}

=== Cordwood ===
[[Cordwood]] is a combination of small remnants of [[firewood]] and other [[lumber]] that would otherwise go to waste. These small blocks of wood can be put together easily to make a structure that, like stone, has insulation as well as thermal mass. Cordwood provides the rustic look of log cabins without the use of tons of lumber. An entire building can be constructed with just cordwood, or stones can be used to fill in the walls.{{cn|date=March 2024}}

=== Cork ===
{{Main|Cork thermal insulation}}
Cork is suitable as [[thermal insulation]], as it is characterized by lightness, elasticity, impermeability, and fire resistance. In [[construction]], cork can be applied in various construction elements like floors, walls, roofs, and lofts to reduce the need for heating or cooling and to enhance energy efficiency.

=== Adobe ===
[[Adobe]] is an age-old technique that is cheap, easy to obtain, and ideal for hot environments. A mixture of [[sand]], [[clay]], and water is poured into a mold and left in the sun to dry. When dried, it is exceptionally strong and heat-resistant. Adobe does not let much heat through to the inside of the structure, thus providing excellent insulation during the summer to reduce energy costs. Although this clay mixture provides excellent insulation from heat, it is not very waterproof and can be dangerous in earthquake prone areas due to its tendency to crack easily.{{cn|date=March 2024}}

=== Sawdust ===
[[Sawdust]] can be combined with clay or cement mixtures and used for walls. Such walls are very sturdy and the method effectively recycles any trees needing excavation from the building area. Depending what type of sawdust is used ([[hardwood]] is best) the wood chips in the walls absorb moisture and help prevent cracking during freeze and thaw cycles.<ref name=countrysidemag/> Sawdust may be combined with water and frozen to produce a material commonly known as [[pykrete]], which is strong, and less prone to melting than regular ice.

=== Papercrete ===
{{Main|Papercrete}}
[[Papercrete]] is a new material that serves as a good substitute for [[concrete]]. Papercrete is shredded [[paper]], sand, and [[cement]] mixed together to form a very durable brick-like material. Buildings utilizing papercrete are well-insulated and resistant to termites and fire. Papercrete is very cheap as it usually only costs about $0.35 per square foot.{{cn|date=March 2024}}

=== Hempcrete ===
[[File:Bloc_de_chanvre_ep_15cm.gif|right|thumb|Construction block made from [[hempcrete]]]]
{{Main|Hempcrete}}
Hempcrete, also known as hemplime, is a sustainable [[biocomposite]] composed of [[hemp hurds]] mixed with lime, sand, or pozzolans material used in [[construction]] and [[Thermal insulation|insulation]]. The material offers advantages such as ease of use, insulation, and moisture regulation without the brittleness of traditional concrete. However, it exhibits low mechanical performance and is not suitable for load-bearing structures. It has good thermal and acoustic insulation properties, making it suitable for (non-load bearing) walls, finishing plaster, and insulation. It also acts as a carbon sink.{{cn|date=March 2024}}

Hempcrete gained popularity in France since the 1990s, and is used in Canada for various construction purposes, such as indoor temperature control, prefabricated panels, and diverse insulation needs with different density mixtures.{{cn|date=March 2024}}

{{Clear}}

== See also ==
*{{annotated link|Green building}}
*{{annotated link|Green building and wood}}
*{{annotated link|Green roof}}
*{{annotated link|Hemp#Building material|Hemp as a building material}}
*{{annotated link|Natural building}}
*{{annotated link|Sustainable architecture}}
*{{annotated link|Sustainable landscaping}}
*{{annotated link|Sustainable landscape architecture}}
*{{annotated link|Sustainable gardening}}

== References ==
{{reflist}}

{{Navbox materials}}
[[Category:Natural materials|*]]
[[Category:Building materials|*Natural]]
[[Category:Sustainable architecture]]


text:
# Ребристий тритон
Ребристий тритон (Pleurodeles) — рід земноводних родини саламандрові ряду Хвостаті. Має 3 види. Інша назва «голчастий тритон».

## Опис
Загальна довжина досягає 20—31 см. Спостерігається статевий диморфізм: самиці більші за самців. За своєю будовою схожі на представників роду крокодилячих тритонів. Особливістю є розташування та розмір паротидів. Тулуб стрункий. Хвіст доволі довгий, стиснутий з боків. Лапи мають 4—5 пальців. Забарвлення спини та голови чорне, буре, коричневе з темними плямами. Черево білувате, жовтувате або темно—бежеве.

## Спосіб життя
Полюбляють стоячі водойми. Активні у присмерку та вранці. Живляться безхребетними, у тому числі невеликими членистоногими.
Це яйцекладні земноводні. Парування відбувається 2 рази на рік. Самиця відкладає до 1 тис. ікринок.

## Розповсюдження
Мешкають на Піренейському півострові, Північній Африці.

## Види
- Pleurodeles nebulosus
- Pleurodeles poireti
- Тритон іспанський (Pleurodeles waltl)

title: Ребристий тритон

wikitext:
{{Картка:Таксономія
|name = ''Ребристий тритон''
| image = Pleorodeles waltl.jpg
| image_width =
| image_caption = [[Тритон іспанський]]
| domain = [[Еукаріоти]] (Eukaryota)
| regnum = [[Тварини]] (Animalia)
| phylum = [[Хордові]] (Chordata)
| classis = [[Земноводні]] (Amphibia)
| subclassis = [[Безпанцерні]] (Lissamphibia)
| superordo = [[Батрахії]] (Batrachia)
| ordo = [[Хвостаті]] (Caudata)
| subordo = [[Salamandroidea]]
| familia = [[Саламандрові]] (Salamandridae)
| subfamilia = [[Pleurodelinae]]
| genus = '''Ребристий тритон (''Pleurodeles'')'''
| genus_authority = [[Карл Мічахелес|Michahelles]], 1830
| range_map =
| range_map_caption =
| commons = Pleurodeles
| wikispecies = Pleurodeles
| ncbi = 8317
| itis = 208237
| synonyms =''Bradybates''<br/>''Glossoliga''
}}
'''Ребристий тритон''' (''Pleurodeles'') — [[рід (біологія)|рід]] [[земноводні|земноводних]] родини [[саламандрові]] ряду [[Хвостаті]]. Має 3 види. Інша назва «голчастий тритон».

== Опис ==
Загальна довжина досягає 20—31 см. Спостерігається [[статевий диморфізм]]: самиці більші за самців. За своєю будовою схожі на представників роду [[Крокодилячий тритон|крокодилячих тритонів]]. Особливістю є розташування та розмір паротидів. Тулуб стрункий. [[Хвіст]] доволі довгий, стиснутий з боків. Лапи мають 4—5 пальців. Забарвлення спини та голови чорне, буре, коричневе з темними плямами. Черево білувате, жовтувате або темно—бежеве.

== Спосіб життя ==
Полюбляють стоячі водойми. Активні у присмерку та вранці. Живляться [[безхребетні|безхребетними]], у тому числі невеликими [[членистоногі|членистоногими]].

Це яйцекладні земноводні. Парування відбувається 2 рази на рік. Самиця відкладає до 1 тис. ікринок.

== Розповсюдження ==
Мешкають на [[Піренейський півострів|Піренейському півострові]], [[Північна Африка|Північній Африці]].

== Види ==
* ''[[Pleurodeles nebulosus]]''
* ''[[Тритон алжирський|Pleurodeles poireti]]''
* [[Тритон іспанський]] (''Pleurodeles waltl'')

== Джерела ==
* Bisby F.A., Roskov Y.R., Orrell T.M., Nicolson D., Paglinawan L.E., Bailly N., Kirk P.M., Bourgoin T., Baillargeon G., Ouvrard D. (red.) (2011). «Species 2000 & ITIS Catalogue of Life: 2011 Annual Checklist.». Species 2000: Reading, UK.. Läst 24 september 2012.

[[Категорія:Pleurodelinae]]
[[Категорія:Роди земноводних]]

title: ?Ребристий тритон

Домен: Еукаріоти (Eukaryota)

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клас: Земноводні (Amphibia)

Підклас: Безпанцерні (Lissamphibia)

Надряд: Батрахії (Batrachia)

Ряд: Хвостаті (Caudata)

Підряд: Salamandroidea

Родина: Саламандрові (Salamandridae)

Підродина: Pleurodelinae

Рід: Ребристий тритон (Pleurodeles) · Michahelles, 1830

Вікісховище: Pleurodeles

Віківиди: Pleurodeles