text:
# Годенко, Михаил Матвеевич
Миха́ил Матвеевич Годе́нко (1 октября 1919, с. Новоспасовка ныне Запорожской области — 19 сентября 2019) — советский и российский писатель, поэт, литературный деятель. Лауреат 4-й Всероссийской литературно-патриотической премии «Прохоровское поле», Всероссийской премии «Сталинград» и премии «Имперский клуб», литературных премий имени А. А. Фадеева, Н. А. Островского, В.Пикуля, К.Симонова. Сопредседатель Высшего Творческого Совета Союза писателей России, бывший секретарь Союза писателей СССР.

## Биография
Родился 1 октября 1919 года в д. Новоспасовка (ныне с. Осипенко Запорожской области, Украина) Мариупольского уезда Екатеринославской губернии.
В 1929 году переехал в город Бердянск, где прожил два года. С 1931 г. проживал в Александровском районе на Донбассе, затем в Старом Кременчике. Учился в Старомайорской школе, жил в общежитии коммуны Ильича.
С 1933 проживал в г. Беловодске, где в 1938 г. окончил с отличием 10 классов средней школы.
В мае 1939 г. по комсомольской путевке был направлен в ряды Военно-Морского Флота. Службу проходил на Балтийском флоте. Окончил школу оружия по специальности минера. Затем служил в должности боцмана на сторожевом корабле «Снег» (в г. Кронштадте). В этом качестве принимал участие в войне с Финляндией 1939—1940 гг.
С 1940 г. в составе судна нес службу на территории г. Таллина Эстонской ССР.
В августе 1941 в составе арьергарда принимал участие в трагическом Таллинском переходе советских кораблей по Финскому заливу из Эстонии в Кронштадт, во время которого 28 августа тонул (корабль подорвался на мине) и был ранен в шею. В течение двух месяцев проходил лечение в Ленинградской военно-медицинской академии. После выздоровления в составе 1-й Отдельной бригады морской пехоты принимал участие в боях под Ленинградом.

«Я там был совсем недолго, буквально сразу после своего излечения в военно-медицинской академии. Хотя такие вещи запоминаются на всю жизнь. Нами командовал Климент Ефремович Ворошилов. Прямо на наших глазах его ранило в ногу. В правую или левую, я уже не помню. Он подъехал на своей „эмке“ в самое пекло. Тут начались и бомбежки, и обстрелы (рядом с нами стали рваться вражеские снаряды). И я очень хорошо запомнил, что он для того, чтобы мы хоть как-то отогнали немцев, выступил перед нами с такими словами: „Матросики, дети мои, давайте отгоним врага на столько-то там, не дадим ему возможности занять Ленинград“. После этого началась бомбежка и его ранило. Тогда наши матросы озверели. И вместо того, чтобы занять одну линию окопов, о чём он нас просил, мы заняли три очереди окопов. Все это время мы числились во флотском экипаже: в том самом месте, где я когда-то проходил комиссию в начале своего призыва в армию в 1939-м году.».
— М.М.Годенко, из интервью интернет-СМИ «Я помню».
После расформирования бригады нес службу, как специалист, на тральщиках, на БТЩ, был командиром подрывно команды военно-морского порта, старшиной минно-торпедной партии МТО Кронштадтского морского оборонительного района, работал на морском заводе и руководителем 40-й тральной партии минного склада № 189, затем в качестве специалиста по большим германским минам БГ-4.
В августе 1946 г. демобилизовался в звании «главный старшина».
В 1946 г. поступил в Литературный институт имени А. М. Горького (занимался на семинаре поэзии П.Антокольского, затем на семинаре прозы у Л. И. Тимофеева), который окончил с отличием в 1951 г.
Затем с 1951 по 1956 гг. работал заведующим отделом поэзии в редакции журнала «Октябрь», после — в редакции журнала «Смена», был заместителем главного редактора журнала «Москва» и секретарем Союза советских писателей СССР.
1 октября 2018 года отметил свое 99-летие. М. М. Годенко — второй старейший писатель России, после С. М. Борзунова.
Являлся членом Центральной избирательной комиссии по выборам депутатов Верховного Совета РСФСР.
С 2006 — сопредседатель Высшего творческого Совета Союза писателей России.
Ушёл из жизни 19 сентября 2019 года.
Похоронен на 80 участке Котляковского кладбища г. Москвы.

## Творчество
Литературным творчеством начал заниматься ещё в школе. Как сам говорит в интервью «Литературной газете» М. М. Годенко, сначала он начал писать прозу: «В ней существовала какая-то экзотика: были львы, а само действие происходило на юге». Будучи учеником пятого класса, начал писать стихи. Однако активно стал этим заниматься после 1936 года, когда началась Гражданская война в Испании. Первые же стихотворения начал публиковать в 1942 году, во время службы ВМФ, во флотской газете «Огневой щит». После демобилизации поступил в Литературный институт имени А. М. Горького, в котором сначала проходил обучение на семинаре поэзии у П.Антокольского, потом — на семинаре прозы у Л. И. Тимофеева. В 1956 году вышла первая книга — поэма «Последний» (первая книга издана в г. Кишиневе, потом в Москве — в издательстве «Молодая гвардия»), в 1959 — поэмы «Море мое», «Ласточка», «Акация цветет», в 1960 — поэмы «Людское счастье», «За горами, за долами», книга стихов «Лучшее имя». В 1961 году вышел сборник стихов «Тяга к океану», в который вошли лирические произведения о родине и военных событиях. В 1964 году написал первый роман «Минное поле», который, как считает сам М. М. Годенко, является главным произведением его жизни и был написан за 53 дня. Роман несколько лет находился в редакции журнала «Октябрь», но был опубликован в журнале «Москва», а потом был издан многими тиражами, в том числе с предисловием В.Кочетова. За этот же роман М. М. Годенко представлялся к Государственной премии СССР, но её не получил.
Впоследствии вышел второй роман М.Годенко «Зазимок», повествующий о жизни села в довоенные и военные годы. Также у М. М. Годенко выходили романы «Потаенное судно», «Вечный огонь» (произведение повествует о знаменитой катастрофе на К-19), повести «Полоса отчуждения», «Студент в бушлате», «Исповедь для внука», заметки «Судьбы мира и красоты». Придерживался метода социалистического реализма.

## Произведения

### Романы
- «Минное поле»
- «Зазимок»
- «Потаенное судно»
- «Каменная баба»
- «Вечный огонь»

### Повести
- «Полоса отчуждения»
- «Студент в бушлате»
- «Лобное место»
- «Исповедь для внука»

### Поэмы
- «Последний» (1956)
- «Море мое» (1959)
- «Ласточка» (1959)
- «Акация цветет» (1959)
- «Людское счастье» (1960)
- «За горами, за долами» (1960)

### Сборники стихов
- «Лучшее имя» (1960)
- «Тяга к океану» (1961)

### Публицистика
- «Судьбы мира и красоты»

## Награды и звания
- Орден Трудового Красного Знамени
- Орден Дружбы народов
- Орден "Знак Почета"
- Орден Отечественной войны 1-й степени (1985)
- Орден Адмирала Н. Г. Кузнецова.
- Медаль «За боевые заслуги» (20 мая 1945, представлялся к ордену Красной Звезды)
- Медаль «За оборону Ленинграда
- Медаль «За победу над Германией в Великой Отечественной войне 1941-1945 гг.
- 4-я Всероссийская литературно-патриотическая премия «Прохоровское поле» (за роман «Минное поле»)
- премия «Имперский клуб»
- Всероссийская премия «Сталинград»
- Литературная премия имени А. А. Фадеева
- Литературная премия имени Н. А. Островского
- Литературная премия имени В.Пикуля
- Литературная премия имени К.Симонова

wikiname: ruwiki

title: Годенко, Михаил Матвеевич

in_language: ru

wikitext:
{{ФИО}}
{{Писатель
 | изображение          = Годенко М.М.jpeg
 | дата рождения        = 1.10.1919
 | место рождения       =
 | дата смерти          = 19.09.2019
 | место смерти         =
 | гражданство          = {{USSR}}<br>{{RUS}}
 | род деятельности     = {{прозаик|СССР|России XX века}}, [[поэт]], [[очеркист]]
 | годы активности      =
 | направление          = [[социалистический реализм]]
 | жанр                 = [[роман]]
 | язык произведений    = [[русский язык|русский]]
 | премии               = <nowiki> 4-я Всероссийская литературно-патриотическая премия "Прохоровское поле" (за роман "Минное поле"), Всероссийская премия "Сталинград", премия "Имперский клуб", литературные премии имени К. М. Симонова, В. С. Пикуля, А.А. Фадеева, Н.А. Островского</nowiki>
 | награды              = {{{!}} style="background:transparent"
{{!}}{{Орден Отечественной войны I степени|}}{{!!}}{{Орден Трудового Красного Знамени}}{{!!}}{{Орден Дружбы Народов}}{{!!}}{{Орден Знак Почёта}}
{{!}}-
{{!}}{{Медаль За боевые заслуги}}{{!!}}{{Медаль В ознаменование 100-летия со дня рождения Владимира Ильича Ленина|}}{{!!}}{{Медаль За оборону Ленинграда}}{{!!}}{{медаль За победу над Германией в Великой Отечественной войне 1941-1945 гг.}}
{{!}}}
}}

'''Миха́ил Матвеевич Годе́нко''' (1 октября [[1919]], с. Новоспасовка ныне Запорожской области — [[19 сентября]] [[2019 год|2019]]<ref>[https://www.facebook.com/permalink.php?story_fbid=2512566958988466&id=100007055598849 Умер Михаил Годенко]</ref>) — советский и российский [[писатель]], [[поэт]], литературный деятель. Лауреат 4-й Всероссийской литературно-патриотической премии «Прохоровское поле», Всероссийской премии «Сталинград» и премии «Имперский клуб», литературных премий имени А. А. Фадеева, Н. А. Островского, В.Пикуля, К.Симонова. Сопредседатель Высшего Творческого Совета [[Союз писателей России|Союза писателей России]], бывший секретарь Союза писателей СССР.

== Биография ==
Родился [[1 октября]] [[1919 год]]а в д. Новоспасовка (ныне [[Осипенко (Запорожская область)|с. Осипенко Запорожской области]], Украина) [[Мариупольский уезд|Мариупольского уезда]] [[Екатеринославская губерния|Екатеринославской губернии]].

В 1929 году переехал в город Бердянск, где прожил два года. С 1931 г. проживал в Александровском районе на Донбассе, затем в Старом Кременчике. Учился в Старомайорской школе, жил в общежитии коммуны Ильича.

С 1933 проживал в г. Беловодске, где в 1938 г. окончил с отличием 10 классов средней школы.

В мае 1939 г. по комсомольской путевке был направлен в ряды Военно-Морского Флота. Службу проходил на Балтийском флоте. Окончил школу оружия по специальности минера. Затем служил в должности боцмана на сторожевом корабле «Снег» (в г. Кронштадте). В этом качестве принимал участие в войне с Финляндией 1939—1940 гг.

С 1940 г. в составе судна нес службу на территории г. Таллина Эстонской ССР.

В августе 1941 в составе арьергарда принимал участие в трагическом Таллинском переходе советских кораблей по Финскому заливу из Эстонии в Кронштадт, во время которого 28 августа тонул (корабль подорвался на мине) и был ранен в шею. В течение двух месяцев проходил лечение в Ленинградской военно-медицинской академии. После выздоровления в составе 1-й Отдельной бригады морской пехоты принимал участие в боях под Ленинградом.
{{начало цитаты}}
«Я там был совсем недолго, буквально сразу после своего излечения в военно-медицинской академии. Хотя такие вещи запоминаются на всю жизнь. Нами командовал Климент Ефремович Ворошилов. Прямо на наших глазах его ранило в ногу. В правую или левую, я уже не помню. Он подъехал на своей „эмке“ в самое пекло. Тут начались и бомбежки, и обстрелы (рядом с нами стали рваться вражеские снаряды). И я очень хорошо запомнил, что он для того, чтобы мы хоть как-то отогнали немцев, выступил перед нами с такими словами: „Матросики, дети мои, давайте отгоним врага на столько-то там, не дадим ему возможности занять Ленинград“. После этого началась бомбежка и его ранило. Тогда наши матросы озверели. И вместо того, чтобы занять одну линию окопов, о чём он нас просил, мы заняли три очереди окопов. Все это время мы числились во флотском экипаже: в том самом месте, где я когда-то проходил комиссию в начале своего призыва в армию в 1939-м году.».
{{конец цитаты|источник=''М.М.Годенко'', из интервью интернет-СМИ «Я помню».}}

После расформирования бригады нес службу, как специалист, на тральщиках, на БТЩ, был командиром подрывно команды военно-морского порта, старшиной минно-торпедной партии МТО Кронштадтского морского оборонительного района, работал на морском заводе и руководителем 40-й тральной партии минного склада № 189, затем в качестве специалиста по большим германским минам БГ-4.

В августе 1946 г. демобилизовался в звании «главный старшина».

В 1946 г. поступил в Литературный институт имени А. М. Горького (занимался на семинаре поэзии П.Антокольского, затем на семинаре прозы у Л. И. Тимофеева), который окончил с отличием в 1951 г.

Затем с 1951 по 1956 гг. работал заведующим отделом поэзии в редакции журнала «Октябрь», после — в редакции журнала «Смена», был заместителем главного редактора журнала «Москва» и секретарем Союза советских писателей СССР.

1 октября 2018 года отметил свое 99-летие. М. М. Годенко — второй старейший писатель России, после С. М. Борзунова.

Являлся членом Центральной избирательной комиссии по выборам депутатов Верховного Совета РСФСР.

С 2006 — сопредседатель Высшего творческого Совета Союза писателей России.

Ушёл из жизни 19 сентября 2019 года.

Похоронен на 80 участке Котляковского кладбища г. Москвы{{Нет АИ|14|08|2025}}.

== Творчество ==
Литературным творчеством начал заниматься ещё в школе. Как сам говорит в интервью «Литературной газете» М. М. Годенко, сначала он начал писать прозу: «В ней существовала какая-то экзотика: были львы, а само действие происходило на юге». Будучи учеником пятого класса, начал писать стихи. Однако активно стал этим заниматься после 1936 года, когда началась Гражданская война в Испании. Первые же стихотворения начал публиковать в 1942 году, во время службы ВМФ, во флотской газете «Огневой щит». После демобилизации поступил в Литературный институт имени А. М. Горького, в котором сначала проходил обучение на семинаре поэзии у П.Антокольского, потом — на семинаре прозы у Л. И. Тимофеева. В 1956 году вышла первая книга — поэма «Последний» (первая книга издана в г. Кишиневе, потом в Москве — в издательстве «Молодая гвардия»), в 1959 — поэмы «Море мое», «Ласточка», «Акация цветет», в 1960 — поэмы «Людское счастье», «За горами, за долами», книга стихов «Лучшее имя». В 1961 году вышел сборник стихов «Тяга к океану», в который вошли лирические произведения о родине и военных событиях. В 1964 году написал первый роман «Минное поле», который, как считает сам М. М. Годенко, является главным произведением его жизни и был написан за 53 дня. Роман несколько лет находился в редакции журнала «Октябрь», но был опубликован в журнале «Москва», а потом был издан многими тиражами, в том числе с предисловием В.Кочетова. За этот же роман М. М. Годенко представлялся к Государственной премии СССР, но её не получил.

Впоследствии вышел второй роман М.Годенко «Зазимок», повествующий о жизни села в довоенные и военные годы. Также у М. М. Годенко выходили романы «Потаенное судно», «Вечный огонь» (произведение повествует о знаменитой катастрофе на К-19), повести «Полоса отчуждения», «Студент в бушлате», «Исповедь для внука», заметки «Судьбы мира и красоты». Придерживался метода социалистического реализма.

== Произведения ==
{{Кол|2}}

=== Романы ===
* «Минное поле»
* «Зазимок»
* «Потаенное судно»
* «Каменная баба»
* «Вечный огонь»

=== Повести ===
* «Полоса отчуждения»
* «Студент в бушлате»
* «Лобное место»
* «Исповедь для внука»

=== Поэмы ===
* «Последний» (1956)
* «Море мое» (1959)
* «Ласточка» (1959)
* «Акация цветет» (1959)
* «Людское счастье» (1960)
* «За горами, за долами» (1960)

=== Сборники стихов ===
* «Лучшее имя» (1960)
* «Тяга к океану» (1961)

=== Публицистика ===
* «Судьбы мира и красоты»
{{конец кол}}

== Награды и звания ==
* [[Орден Трудового Красного Знамени]]
* [[Орден Дружбы народов]]
* [[Орден "Знак Почета"]]
* [[Орден Отечественной войны 1-й степени]] (1985)
* Орден Адмирала Н. Г. Кузнецова.
* Медаль [[«За боевые заслуги»]] (20 мая 1945, представлялся к ордену Красной Звезды)
* Медаль [[«За оборону Ленинграда]]
* Медаль [[«За победу над Германией в Великой Отечественной войне 1941-1945 гг.]]
* 4-я Всероссийская литературно-патриотическая премия «Прохоровское поле» (за роман «Минное поле»)
* премия «Имперский клуб»
* Всероссийская премия «Сталинград»
* Литературная премия имени А. А. Фадеева
* Литературная премия имени Н. А. Островского
* Литературная премия имени В.Пикуля
* Литературная премия имени К.Симонова

== Примечания ==
{{примечания}}

== Ссылки ==
{{Навигация}}
* [https://iremember.ru/memoirs/krasnoflottsi/godenko-gadenko-mikhail-matveevich// Интервью М. М. Годенко интернет-СМИ «Я помню»]
* [http://lgz.ru/article/-18-6508-6-05-2015/idushchiy-po-minnomu-polyu// Интервью М. М. Годенко «Литературной газете» в 2015 г.]
* [http://litinstitut.ru/content/mihail-godenko-pishi-pravdu-i-ne-lukav/ Интервью М. М. Годенко «Литературной газете» в 2018 г. (опубликовано также на сайте Литературного института имени А. М. Горького)]

[[Категория:Родившиеся в Мариупольском уезде]]
[[Категория:Выпускники Литературного института имени А. М. Горького]]
[[Категория:Писатели СССР]]
[[Категория:Писатели России]]
[[Категория:Поэты СССР]]
[[Категория:Поэты России]]

title: Михаил Матвеевич Годенко

Дата рождения: 1 октября 1919

Место рождения: - Мариупольский уезд, Екатеринославская губерния, Украинская ССР

Дата смерти: 19 сентября 2019 (99 лет)

Гражданство: СССР · Россия

Образование: - Литературный институт имени А. М. Горького

Род деятельности: прозаик, поэт, очеркист

Направление: социалистический реализм

Жанр: роман

Язык произведений: русский

Награды: Орден Отечественной войны I степени · Орден Трудового Красного Знамени · Орден Дружбы народов · Орден «Знак Почёта» · Медаль «За боевые заслуги» · Юбилейная медаль «За доблестный труд (За воинскую доблесть). В ознаменование 100-летия со дня рождения Владимира Ильича Ленина» · Медаль «За оборону Ленинграда» · Медаль «За победу над Германией в Великой Отечественной войне 1941—1945 гг.»

title: Премии


text:
# Spreewaldheide
Spreewaldheide là một đô thị thuộc huyện Dahme-Spreewald, bang Brandenburg, Đức. Đô thị Spreewaldheide có diện tích 35,99 km², dân số thời điểm 31 tháng 12 năm 2006 là 568 người.

wikiname: viwiki

title: Spreewaldheide

in_language: vi

wikitext:
{{Thông tin địa danh Đức
|Wappen =
|lat_deg = 51 |lat_min = 57 |lat_sec = 00
|lon_deg = 14 |lon_min = 07 |lon_sec = 59
|Lageplan = Spreewaldheide in LDS.png
|Bundesland = Brandenburg
|Landkreis = Dahme-Spreewald
|Amt = Lieberose/Oberspreewald
|Höhe = 54
|Fläche = 35.99
|Einwohner = 568
|Stand = 2006-12-31
|PLZ = 15913
|Vorwahl = 035475
|Kfz = LDS
|Gemeindeschlüssel = 12 0 61 470
|Adresse-Verband = Kirchstraße 11<br />15913 Straupitz
|Bürgermeister = Manfred Meehs
}}
'''Spreewaldheide''' là một [[đô thị của Đức|đô thị]] thuộc huyện [[Dahme-Spreewald]], bang [[Brandenburg]], [[Đức]]. Đô thị Spreewaldheide có [[diện tích]] 35,99 [[km²]], [[dân số]] thời điểm [[31 tháng 12]] năm [[2006]] là 568 người.

{{Xã của huyện Dahme-Spreewald}}

==Tham khảo==
{{tham khảo}}

{{thể loại Commons|Spreewaldheide}}

{{Brandenburg-stub}}

title: Spreewaldheide

Quốc gia: Đức

Bang: Brandenburg

Huyện: Dahme-Spreewald

Liên xã: Lieberose/Oberspreewald

title: Chính quyền

• Thị trưởng: Manfred Meehs

title: Diện tích

title: Dân số (2006-12-31)

Múi giờ: UTC+1, UTC+2

Biển số xe: LDS


text:
# Falconius bedoti
Falconius bedoti är en insektsart som först beskrevs av Bolívar, I. 1909.  Falconius bedoti ingår i släktet Falconius och familjen torngräshoppor. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

wikiname: svwiki

title: Falconius bedoti

in_language: sv

wikitext:
{{robotskapad|Lsjbot|insekts|datum=2013-03}}
{{Taxobox
| name = ''Falconius bedoti''
| status =
| image =
| image_caption =
| domain_sv =
| domain =
| regnum_sv = [[Djur]]
| regnum = Animalia
| phylum_sv = [[Leddjur]]
| phylum = Arthropoda
| classis_sv = [[Egentliga insekter]]
| classis = Insecta
| ordo_sv = [[Hopprätvingar]]
| ordo = Orthoptera
| familia_sv = [[Torngräshoppor]]
| familia = Tetrigidae
| genus_sv =
| genus = [[Falconius]]
| species_sv =
| species = '''Falconius bedoti'''
| taxon = Falconius bedoti
| taxon_authority = (Bolívar, I., 1909)
| range_map =
| range_map_caption = Utbredningsområde
| image2 =
| image2_caption =
| subphylum = Hexapoda
| subphylum_sv = [[Sexfotingar]]
| superfamilia = [[Tetrigoidea]]
| superfamilia_sv =
| synonyms = ''Eugavialidium bedoti'' <small>Bolívar, I., 1909</small><ref name = "col29018"/>
}}

'''''Falconius bedoti'''''<ref name = "col27726"/><ref name = "col27787"/><ref name = "col28629"/><ref name = "col29018"/><ref name = "col29105"/><ref name = "col29567"/><ref name = "col30107"/> är en [[insekter|insekts]]art som först beskrevs av Bolívar, I. 1909.  ''Falconius bedoti'' ingår i [[släkte]]t ''[[Falconius]]'' och [[familj (biologi)|familjen]] [[torngräshoppor]].<ref name = "COL"/><ref name = "source"/> Inga [[underart]]er finns listade i [[Catalogue of Life]].<ref name = "COL"/>

== Källor ==
<references>
<ref name = "COL">{{webbref |url= http://www.catalogueoflife.org/annual-checklist/2011/search/all/key/falconius+bedoti/match/1|titel= Species 2000 & ITIS Catalogue of Life: 2011 Annual Checklist.|hämtdatum= 24 september 2012 |författare= Bisby F.A., Roskov Y.R., Orrell T.M., Nicolson D., Paglinawan L.E., Bailly N., Kirk P.M., Bourgoin T., Baillargeon G., Ouvrard D. (red.)|datum= 2011|verk= |utgivare=Species 2000: Reading, UK.}}</ref>
<ref name = "col27726">Paris (1994[1993]) Catálogo de tipos de ortopteroides (Insecta) de Ignacio Bolivar, I: Blattaria, Mantodea, Phasmoptera y Orthoptera (Stenopelmatoidea, Rhaphidophoroidea, Tettigonioidea, Grylloidea, Tetrigoidea), Eos, Revista española de Entomología (Eos) 69:143-264</ref>
<ref name = "col27787">Blackith, R.E. (1992) , Tetrigidae (Insecta; Orthoptera) of Southeast Asia: Annotated catalogue with partial translated keys and bibliography, JAPAGA, Wicklow, Ireland i-liv, 1-248</ref>
<ref name = "col28629">Günther, K. (1939) Revision der Acrydiinae (Orthoptera), III. Sectio Amorphopi (Metrodorae Bol. 1887, aut.), Abhandlungen und Berichte aus den Staatlichen Museen für Tierkunde und Völkerkunde in Dresden (Ser. A: Zool.) (N.F.) (Abh. Mus. Tierkd. Völkerkd., (A) Zool. (N.F.)) 20(NF Bd.1):16-335, 250 figs.</ref>
<ref name = "col29018">Bolívar, I. (1909) Nouvelles espèces d'Acridiens du Musée de Genève, Boletín de la Real Sociedad Española de Historia Natural (Bol. R. Soc. Esp. Hist. Nat.) 9:393-403</ref>
<ref name = "col29105">Günther, K. (1938) Revision der Acrydiinae, I. Sectiones Tripetalocerae, Discotettigiae, Lophotettigiae, Cleostrateae, Bufonidae, Cladonotae, Scelimenae verae, Mitteilungen aus dem Zoologischen Museum in Berlin (Mitt. Zool. Mus. Berlin) 23:299-437</ref>
<ref name = "col29567">Günther, K. (1935) Acridiinen (Orthopt. Acrid.) von den Salomon-Inseln., Zoologischer Anzeiger (Zool. Anz.) 111:199-204, 9 figs.</ref>
<ref name = "col30107">Zheng, Z. & G. Jiang (1997) Two new species of Scelimenidae and first description of female of Bolivaritettix longzhouensis (Orthoptera: Tetrigoidea) from China, Entomotaxonomia 19(3):164-168</ref>
<ref name = "source">''OrthopteraSF: Orthoptera Species File''. Eades D.C., Otte D., Cigliano M.M., Braun H., 2010-04-28</ref>
</references>

[[Kategori:Torngräshoppor]]
[[Kategori:Falconius|bedoti]]

title: Systematik

Domän: Eukaryoter · Eukaryota

Rike: Djur · Animalia

Stam: Leddjur · Arthropoda

Understam: Sexfotingar · Hexapoda

Klass: Egentliga insekter · Insecta

Ordning: Hopprätvingar · Orthoptera

Överfamilj: Tetrigoidea

Familj: Torngräshoppor · Tetrigidae

Släkte: Falconius

Art: Falconius bedoti

title: Vetenskapligt namn

Vetenskapligt namn: § Falconius bedoti

title: Synonymer

Synonymer: Hitta fler artiklar om djur med Djurportalen


text:
# ADO.NET
ADO.NET (ang. ActiveX Data Objects for .NET) – zbiór programów i bibliotek komputerowych używanych przez programistów w celu dostępu do danych i serwisów danych.
Jest częścią Base Class Library, która jest załączona w platformie Microsoft .NET Framework. Używany jest głównie do dostępu i modyfikacji danych przechowywanych w relacyjnych bazach danych, mimo to może jednak zapewniać dostęp do nierelacyjnych źródeł danych. ADO.NET czasami jest uważany za kontynuację technologii ADO, jednak zmieniony został w takim stopniu, że można uważać go za nowy produkt.

wikiname: plwiki

title: ADO.NET

in_language: pl

wikitext:
{{Dopracować|źródła=2012-04 }}
'''ADO.NET''' ([[Język angielski|ang.]] [[ActiveX]] Data Objects for .NET) – zbiór programów i bibliotek komputerowych używanych przez [[Programista|programistów]] w celu dostępu do danych i serwisów danych.

Jest częścią [[Base Class Library]], która jest załączona w platformie [[.NET Framework|Microsoft .NET Framework]]. Używany jest głównie do dostępu i modyfikacji danych przechowywanych w [[Model relacyjny|relacyjnych bazach danych]], mimo to może jednak zapewniać dostęp do nierelacyjnych źródeł danych. ADO.NET czasami jest uważany za kontynuację technologii [[ActiveX Data Objects|ADO]], jednak zmieniony został w takim stopniu, że można uważać go za nowy produkt.

[[Kategoria:.NET]]
[[Kategoria:Bazy danych]]
[[Kategoria:Biblioteki programistyczne]]


text:
# Carolina Herrera
María Carolina Josefina Pacanins Niño (Caracas, 8 de enero de 1939) más conocida como Carolina Herrera, es una diseñadora de moda y empresaria venezolana, fundadora de su propia marca homónima en 1980, siendo una de las casas de moda de mayor prestigio a nivel mundial.
Herrera ha diseñado para varias primeras damas de los Estados Unidos, incluidas Jacqueline Kennedy, Nancy Reagan, Laura Bush, Michelle Obama y Melania Trump. Además de su trabajo en el mundo de la moda, es conocida por su marca de  fragancias de éxito mundial.

## Biografía

### Vida en familia
María Carolina Josefina Pacanins Niño, es la tercera de las cuatro hijas del Coronel de Aviación Guillermo Pacanins Acevedo, militar, aviador y gobernador de Caracas entre 1950 y 1958, y de María Cristina Niño Passios (1912-1969). Nació en el seno de una familia acomodada en Venezuela, acostumbrada a las fiestas y a las galas. A los trece años, su abuela la llevó a un desfile de Balenciaga.
Se casó a los dieciocho años con el venezolano Guillermo Behrens Tello, primo quinto de Gustavo Vollmer Herrera y tuvo con él a sus primeras dos hijas, Mercedes Carolina y Ana Luisa. Tras su divorcio, en 1969; se casó con el aristócrata venezolano Reinaldo Herrera Guevara (1933-2025), sobrino de José Herrera Uslar, primo hermano de Gustavo Vollmer Herrera  y editor de la revista Vanity Fair, con quien tuvo otras dos hijas; Carolina Adriana (1969) y Patricia Cristina (1974) y de quien tomó su apellido. En 1971, a los 32 años; ya aparecía en la lista de las mujeres mejor vestidas del mundo. Trabajó como publicista para Emilio Pucci en 1965, en su boutique en Caracas.
Carolina Junior, la tercera de sus cuatro hijas; es su más estrecha colaboradora y ha sido la imagen de varios de sus perfumes.
En 2009, Herrera adquirió la ciudadanía de Estados Unidos.

### Trayectoria
A los 42 años decidió incursionar en el mundo de la moda internacional, convirtiéndose así en una diseñadora de moda reconocida a nivel internacional. Desde la década de 1960 estuvo estrechamente ligada a la alta sociedad estadounidense, convirtiéndose en referente de las fiestas y reuniones sociales, de la bohemia neoyorquina del icónico Studio 54, y rodeandose de personajes como Andy Warhol, Diana Vreeland, Halston y Bianca Jagger.
Su primer desfile lo realizó en 1981.[cita requerida] Tanto fue su éxito que en 1982 ya vestía a la princesa Isabel de Yugoslavia, la duquesa de Feria, la condesa Consuelo Crespi, a la reina Isabel II del Reino Unido, Ivana Trump, Kathleen Turner y Nancy Reagan. Durante doce años vistió a Jacqueline Kennedy Onassis.
En 1980, presentó su primera colección de moda; en 1986, sus primeras creaciones para novia, y en 1988, salía a la calle su primer perfume tanto para mujer como para hombre: una carrera meteórica con la que se ha ganado el respeto del mundo de la moda.
Establecida en Nueva York desde 1982, Carolina Herrera intentó identificarse con el lujo y la calidad en las décadas de los años 1970, 1980 y 1990, hasta hoy, para convertirse en una de las mujeres mejor vestidas del mundo.
Desde su primera colección, Carolina Herrera ha contado con la aprobación y admiración del público estadounidense e internacional. Sus diseños son vestidos por reconocidas celebridades como Nicole Kidman, Anna Wintour, la reina Letizia, Meghan Markle, Renée Zellweger, Amy Adams, Jessica Alba, Oprah Winfrey, Jessica Simpson, Blake Lively, Angelina Jolie, Cynthia Nixon, Katie Holmes, Tina Fey, Dianna Agron, Julie Bowen, Michelle Pfeiffer, Robert Pattinson, Kim Kardashian, Katy Perry, Amber Heard, Kristen Stewart, Meryl Streep, Halle Berry, Beyonce, Salma Hayek, Shakira, Celine Dion, Karlie Kloss, Taylor Swift, Tyra Banks, Sofía Vergara, Lucy Liu, Lady Gaga, entre otros. También tiene línea de maquillaje y fragancias.
Desde 2008 exporta a todo el mundo con 50 boutiques y líneas de distribución en 280 centros comerciales en 104 países.

## Reconocimientos
Carolina Herrera ha recibido distintos reconocimientos por su trabajo a lo largo de su carrera. Aparte de ser la máxima exponente en el ámbito de moda en Venezuela.
En 2015, recibió el premio Portrait of Nation Prize (Premio Retrato de Una Nación), otorgado por la National Portrait Gallery de los Estados Unidos
En 2014 recibió el «Premio al artista del año 2014» (Couture Council Award for Artistry of Fashion) del «The Couture Council of The Museum at the Fashion Institute of Technology».
En 2012 fue declarada «Superestrella honoraria» por Noche de Estrellas del grupo de moda internacional Fashion Group International's "Night of Stars".
En 2012 recibió el Premio al Estilo del Diseñador del Año.
En 2011 la firma Mercedes Benz le entregó el reconocimiento de «Presentadora de Mercedes Benz» por su «estilo único, calidad de los materiales y diseño innovador».
En 2005 recibió la «Medalla de Oro de las Bellas Artes» de manos del rey Juan Carlos I de España
En 1987 recibió el «Moda Award for Top Hispanic Designer».
- Premio Geoffrey Beene a la Trayectoria Profesional. CFDA. 2008
- Premio Fernando Bujones del American Ballet Theatre. New York. 2008
- Premio Cardenal James Kickey de Centro Católico Hispano. New York. 2008
- Incluida entre los 100 latinos más influyentes del 2007 por la revista People.
- Mejor fragancia selectiva (CH) del año 2007. Academia del Perfume. Madrid.
- Embajadora de Buena Voluntad de las Naciones Unidas contra la malnutrición.
- Madre del Año 2006. American Cáncer Society. New York
- Medalla de Oro de las Bellas Artes (2005). España
- Fifi Award's Hall de la Fama 2005. The Frangance Foundation's
- Mejor diseñadora de Ropa Femenina del Año 2004 en USA. CFDA
- Diseñadora Internacional del Año 1999. Revista Telva de España
- Medalla de Oro del Spanish Institute de New York. (1997)
- Premio a Una Década de Creación Artística (1992). Asociación de Diseñadores Hispanos de Estados Unidos. Muy conocidas a nivel mundial

## Fragancias Carolina Herrera
A través de la compañía española de moda y perfumería Puig, Carolina Herrera se dedica también al mundo de la perfumería, sacando perfumes anualmente de sus colecciones. Lleva creados 60 perfumes.
En 1988 sacó al mercado su primer perfume, "Carolina Herrera" al cual le siguieron otros:

### Perfumes
- Flore (1994)
- Herrera For Men (1995)
- Carolina (1996)
- 212 (1997)
- Carolina Herrera - Herrera Aqua For Men (1998)
- 212 For Men (2000)
- 212 - Special Edition (2001)
- Chic (2002)
- 212 Sexy (2005)
- 212 on Ice (2006)
- 212 on Ice For Men (2006)
- 212 Sexy For Men (2006)
- "CH" (2007)
- CH Men (2009)
- New 212 VIP Fragance for woman (2010)
- CH L'Eau (2011)
- New 212 Pop (2011)
- New 212 VIP for Men (2011)
- CH L'Eau (2012)
- CH Men Sport (2012)
- CH Sublime (2013)
- 212 VIP Rosé (2014)
- CH África (2015) (Limited edition)
- CH Priveé (2017)
- Good Girl (2017)
- 212 VIP Black (2019)
- Bad Boy (2019)
- CH Queens (Limited edition) (2019)
- CH Kings (Limited edition) (2019)
- CH Beauties (Limited edition) (2020)
- CH Beasts (Limited edition) (2020)
- CH Under the sea (2021) (Limited edition)
- 212 VIP Wins (2021) (Limited edition)
- CH Hot! Hot! Hot! (2022) (Limited edition)
- 212 Heroes Forever Young (2022)
- Bad Boy Cobalt Parfum Electrique (2022)
- CH Pasión (2023)
- CH Birds of paradise (2024) (Limited edition)

### Cosmética
- Herrera - Body Milk
- Gel de Baño de 212

wikiname: eswiki

title: Carolina Herrera

in_language: es

wikitext:
{{Ficha de persona
| nombre = Carolina Herrera
| imagen = Carolina Herrera alt.jpg
| pie de foto = Carolina Herrera en 2007.
| nombre de nacimiento = María Carolina Josefina Pacanins Niño
| nombre completo = María Carolina Josefina Pacanins de Herrera<ref>[https://www.dateas.com/es/persona_venezuela/pacanins-de-herrera-maria-carolina-josefi-1394040 Pacanins De Herrera Maria Carolina Josefi - Dtto. Capital - Venezuela] dateas.com</ref>
| fecha de nacimiento = {{fecha|8|1|1939|edad}}
| lugar de nacimiento = [[Caracas]], [[Distrito Federal de Venezuela|Distrito Federal]] ([[Venezuela]])
| nacionalidad = [[venezolanos|Venezolana]]
[[Estadounidense]]
| residencia = [[Nueva York]]
| ocupación = [[Diseñadora]]
| lengua_materna = [[Idioma español|Castellano]]
| patrimonio = {{profit}} 130 millones de dólares<ref>https://www.celebritynetworth.com/richest-businessmen/richest-designers/carolina-herrera-net-worth/</ref>
| religión = [[Iglesia católica|Católica]]
| padres = [[Guillermo Pacanins Acevedo]]
 María Cristina Niño
| cónyuge = {{Matrimonio|Guillermo Behrens|1957|1964|razón=div.}}
{{Matrimonio|Reinaldo Herrera|1969|2025|razón=viu.}}
| hijos = 4
| familiares = [[Casa de Herrera]] (por matrimonio)
| sitio web = www.carolinaherrera.com
}}

'''María Carolina Josefina Pacanins Niño''' ([[Caracas]], 8 de enero de 1939) más conocida como '''Carolina Herrera''', es una [[diseñadora de moda]] y [[empresaria]] [[venezolana]], fundadora de su propia marca homónima en 1980, siendo una de las casas de moda de mayor prestigio a nivel mundial.<ref>[https://www.vogue.es/articulos/carolina-herrera-disenadora-trayectoria-moda Carolina Herrera: la impecable trayectoria de una leyenda de la moda] vogue.es</ref>

Herrera ha diseñado para varias [[Primera dama de los Estados Unidos|primeras damas de los Estados Unidos]], incluidas [[Jacqueline Kennedy Onassis|Jacqueline Kennedy]], [[Nancy Reagan]], [[Laura Bush]], [[Michelle Obama]] y [[Melania Trump]].<ref>{{Cita web|url=https://www.yahoo.com/news/melania-trump-makes-elegant-and-understated-style-statement-at-inaugural-balls-031614079.html|título=Melania Trump Helped Hervé Pierre Design Her Inaugural Ball Gown|fechaacceso=2025-03-28|fecha=2017-01-21|sitioweb=Yahoo News|idioma=en-US}}</ref><ref>{{Cita noticia|título=For Carolina Herrera, Tranquillity Amid Success|url=https://www.nytimes.com/1994/01/04/style/for-carolina-herrera-tranquillity-amid-success.html|periódico=The New York Times|fecha=1994-01-04|fechaacceso=2025-03-28|issn=0362-4331|idioma=en-US|nombre=Bernadine|apellidos=Morris}}</ref><ref>{{Cita web|url=https://web.archive.org/web/20130627172003/http://www.vanityfair.com/video/2011/08/the-best-dressed-women-of-all-time--carolina-herrera_1115523611001#page=4&plid=14120492001|título=The Best-Dressed Women of All Time: Carolina Herrera {{!}} Vanity Fair|fechaacceso=2025-03-28|fecha=2013-06-27|sitioweb=web.archive.org}}</ref> Además de su trabajo en el mundo de la moda, es conocida por su marca de  [[Perfume|fragancias]] de éxito mundial.

== Biografía ==

=== Vida en familia ===

María Carolina Josefina Pacanins Niño, es la tercera de las cuatro hijas del [[Coronel|Coronel de Aviación]] [[Guillermo Pacanins Acevedo]], militar, aviador y gobernador de [[Caracas]] entre 1950 y 1958, y de María Cristina Niño Passios (1912-1969). Nació en el seno de una familia acomodada en [[Venezuela]], acostumbrada a las fiestas y a las galas. A los trece años, su abuela la llevó a un desfile de [[Cristóbal Balenciaga|Balenciaga]].

Se casó a los dieciocho años con el venezolano Guillermo Behrens Tello, primo quinto de [[Gustavo Vollmer Herrera]] y tuvo con él a sus primeras dos hijas, Mercedes Carolina y Ana Luisa. Tras su divorcio, en 1969; se casó con el aristócrata venezolano Reinaldo Herrera Guevara (1933-2025), sobrino de [[José Herrera Uslar]], primo hermano de [[Gustavo Vollmer Herrera]]  <ref>{{Cita noticia|apellidos=Martínez Caro|nombre=Soraya|título=Muere el marido de Carolina Herrera, Reinaldo Herrera, figura influyente en la moda y el arte|url=https://www.divinity.es/actualidad/20250319/muere-marido-carolina-reinaldo-herrera-figura-influyente-moda_18_015076125.html|fecha=2025-03-19|fechaacceso=2025-03-19|periódico=Divinity|ubicación=Madrid}}</ref> y editor de la revista [[Vanity Fair (revista)|''Vanity Fair'']], con quien tuvo otras dos hijas; Carolina Adriana (1969) y Patricia Cristina (1974) y de quien tomó su apellido. En 1971, a los 32 años; ya aparecía en la lista de las mujeres mejor vestidas del mundo. Trabajó como publicista para [[Emilio Pucci]] en 1965, en su boutique en [[Caracas]].

Carolina Junior, la tercera de sus cuatro hijas; es su más estrecha colaboradora y ha sido la imagen de varios de sus perfumes.

En 2009, Herrera adquirió la ciudadanía de [[Estados Unidos]].

=== Trayectoria ===
A los 42 años decidió incursionar en el mundo de la moda internacional, convirtiéndose así en una [[Diseño de modas|diseñadora de moda]] reconocida a nivel internacional.<ref>{{Cita noticia|título=Carolina Herrera|url=http://www.elle.es/pasarelas/primavera-verano-2014/mujer/nueva-york/carolina-herrera/carolina-herrera|fecha=9 de septiembre de 2013|fechaacceso=11 de enero de 2018|periódico=[[Elle]]|página=|idioma=en}}</ref> Desde la década de 1960 estuvo estrechamente ligada a la alta sociedad [[Estados Unidos|estadounidense]], convirtiéndose en referente de las fiestas y reuniones sociales, de la [[Nueva York|bohemia neoyorquina]] del icónico [[Studio 54]], y rodeandose de personajes como [[Andy Warhol]], [[Diana Vreeland]], [[Halston]] y [[Bianca Jagger]].

Su primer desfile lo realizó en 1981.{{cr}} Tanto fue su éxito que en 1982 ya vestía a la [[Isabel Karađorđević|princesa Isabel de Yugoslavia]], la [[Naty Abascal|duquesa de Feria]], la condesa Consuelo Crespi, a la reina [[Isabel II del Reino Unido]], [[Ivana Trump]], [[Kathleen Turner]] y [[Nancy Reagan]]. Durante doce años vistió a [[Jacqueline Kennedy Onassis]].<ref>{{Cita libro|apellidos={{versalita|Werle}}|nombre=Simone|enlaceautor=|título=Fashionista: a century of style icons|url=http://www.bookforfree.us/PDF/Fashionista:-A-Century-of-Style-Icons-BY-Simone-Werle-ID1770.pdf|fechaacceso=|año=2009|editorial=Prestel|isbn=9783791339368|editor=|ubicación=Múnich; Nueva York|página=|idioma=en|capítulo=|oclc=294885019|apellidos2={{versalita|Aston}}|nombre2=Paul}}</ref><ref>{{Obra citada|título=Solo moda - Carolina Herrera, magia entre costuras|idioma=es-ES|título-trad=|apellidos=|nombre=|enlaceautor=|url=http://www.rtve.es/alacarta/videos/solo-moda-monograficos/solo-moda-carolina-herrera/1169351/|fechaacceso=11 de enero de 2018|sined=|fecha=6 de agosto de 2011|editorial=RTVE|en=|editor=|nombre-editor=|enlace-editor=|cita=}}</ref>

En 1980, presentó su primera colección de moda; en 1986, sus primeras creaciones para novia, y en 1988, salía a la calle su primer perfume tanto para mujer como para hombre: una carrera meteórica con la que se ha ganado el respeto del mundo de la moda.

Establecida en [[Nueva York]] desde 1982, Carolina Herrera intentó identificarse con el [[lujo]] y la calidad en las décadas de los años 1970, 1980 y 1990, hasta hoy, para convertirse en una de las mujeres mejor vestidas del mundo.<ref>{{Cita noticia|apellidos={{versalita|Libedinsky}}|nombre=Juana|título=Carolina Herrera: dueña y señora|url=http://www.lanacion.com.ar/nota.asp?nota_id=532089|fecha=5 de octubre de 2003|fechaacceso=11 de enero de 2018|periódico=[[La Nación (Argentina)|La Nación]]}}</ref>

Desde su primera colección, Carolina Herrera ha contado con la aprobación y admiración del público estadounidense e internacional. Sus diseños son vestidos por reconocidas celebridades como [[Nicole Kidman]],<ref>{{Cita noticia|apellidos=|nombre=|título=Carolina Herrera|url=http://www.revistavanityfair.es/cuestionario-proust/carolina-herrera/27|fecha=10 de mayo de 2011|fechaacceso=11 de enero de 2018|periódico=[[Vanity Fair (revista)|Vanity Fair]]|página=|idioma=es|urlarchivo=https://web.archive.org/web/20180111165922/http://www.revistavanityfair.es/cuestionario-proust/carolina-herrera/27|fechaarchivo=11 de enero de 2018}}</ref> [[Anna Wintour]], la reina [[Letizia Ortiz|Letizia]], [[Meghan Markle]], [[Renée Zellweger]], [[Amy Adams]], [[Jessica Alba]], [[Oprah Winfrey]], [[Jessica Simpson]], [[Blake Lively]], [[Angelina Jolie]], [[Cynthia Nixon]], [[Katie Holmes]], [[Tina Fey]], [[Dianna Agron]], [[Julie Bowen]], [[Michelle Pfeiffer]], [[Robert Pattinson]], [[Kim Kardashian]], [[Katy Perry]], [[Amber Heard]], [[Kristen Stewart]], [[Meryl Streep]], [[Halle Berry]], [[Beyonce]], [[Salma Hayek]], [[Shakira]], [[Celine Dion]], [[Karlie Kloss]], [[Taylor Swift]], [[Tyra Banks]], [[Sofía Vergara]], [[Lucy Liu]], [[Lady Gaga]], entre otros. También tiene línea de maquillaje y fragancias.<ref>{{Cita web|url=http://www.vogue.com/voguepedia/Carolina_Herrera|título=Carolina Herrera Fashion, News, Photos and Videos|fechaacceso=11 de enero de 2018|autor=|enlaceautor=|fecha=|sitioweb=[[Vogue (revista)|Vogue]]|editorial=|idioma=en|urlarchivo=https://web.archive.org/web/20130105114222/http://www.vogue.com/voguepedia/Carolina_Herrera|fechaarchivo=5 de enero de 2013}}</ref>

Desde 2008 exporta a todo el mundo con 50 boutiques y líneas de distribución en 280 centros comerciales en 104 países.<ref>{{Cita noticia|apellidos=|nombre=|título=Carolina Herrera, un símbolo que se despide del negocio de la moda|url=https://www.elpais.com.co/entretenimiento/carolina-herrera-un-simbolo-que-se-despide-del-negocio-de-la-moda.html|fecha=12 de febrero de 2018|fechaacceso=1 de febrero de 2019|periódico=El País}}</ref>

== Reconocimientos ==
Carolina Herrera ha recibido distintos reconocimientos por su trabajo a lo largo de su carrera. Aparte de ser la máxima exponente en el ámbito de moda en Venezuela.

En 2015, recibió el premio Portrait of Nation Prize (Premio Retrato de Una Nación), otorgado por la National Portrait Gallery de los Estados Unidos

En 2014 recibió el «Premio al artista del año 2014» (Couture Council Award for Artistry of Fashion) del «The Couture Council of The Museum at the Fashion Institute of Technology».<ref>[http://www.wwd.com/fashion-news/fashion-scoops/herreras-honor-7417294?src=nl/mornReport/20140207 The Couture Council to Honor Carolina Herrera]</ref>

En 2012 fue declarada «Superestrella honoraria» por Noche de Estrellas del grupo de moda internacional Fashion Group International's "Night of Stars".<ref>[http://www.elle.com/news/fashion-style/carolina-herrera-is-an-honorary-superstar Carolina Herrera is an Honorary Superstar]</ref>

En 2012 recibió el Premio al Estilo del Diseñador del Año.<ref>[http://www.wwd.com/eye/people/style-awards-honor-herrera-krakoff-6236780 Style Awards Honor Carolina Herrera, Reed Krakoff]</ref>

En 2011 la firma [[Mercedes Benz]] le entregó el reconocimiento de «Presentadora de Mercedes Benz» por su «estilo único, calidad de los materiales y diseño innovador».<ref>[http://www.emercedesbenz.com/autos/mercedes-benz/corporate-news/mercedes-benz-presents-title-given-to-fashion-designer-carolina-herrera/   Mercedes Benz presents title given to fashion designer Carolina Herrera]</ref>

En 2005 recibió la «Medalla de Oro de las Bellas Artes» de manos del rey [[Juan Carlos I de España]]<ref>{{Cita web |url=http://www.travelandleisure.com/articles/spanish-steps/1 |título=Madrid with Carolina Herrera |fechaacceso=14 de junio de 2011 |fechaarchivo=8 de febrero de 2012 |urlarchivo=https://web.archive.org/web/20120208091421/http://www.travelandleisure.com/articles/spanish-steps/1 |deadurl=yes }}</ref>

En 1987 recibió el «Moda Award for Top Hispanic Designer».<ref>[http://books.google.com.ar/books?id=dCWqXOE5lmgC&pg=PA204&dq=carolina+herrera&hl=es-419&sa=X&ei=y4knU_rADsaHogT794GYAw&redir_esc=y#v=onepage&q=carolina%20herrera&f=false Carolina Herrera biografía]</ref>
* Premio Geoffrey Beene a la Trayectoria Profesional. CFDA. 2008
* Premio Fernando Bujones del American Ballet Theatre. New York. 2008
* Premio Cardenal James Kickey de Centro Católico Hispano. New York. 2008
* Incluida entre los 100 latinos más influyentes del 2007 por la revista People.
* Mejor fragancia selectiva (CH) del año 2007. Academia del Perfume. Madrid.
* Embajadora de Buena Voluntad de las Naciones Unidas contra la malnutrición.
* Madre del Año 2006. American Cáncer Society. New York
* Medalla de Oro de las Bellas Artes (2005). [[España]]
* Fifi Award's Hall de la Fama 2005. The Frangance Foundation's
* Mejor diseñadora de Ropa Femenina del Año 2004 en USA. CFDA
* Diseñadora Internacional del Año 1999. Revista Telva de España
* Medalla de Oro del Spanish Institute de New York. (1997)
* Premio a Una Década de Creación Artística (1992). Asociación de Diseñadores Hispanos de Estados Unidos. Muy conocidas a nivel mundial

== Fragancias Carolina Herrera ==

[[Archivo:Carolina Herrera2.jpg|thumb|466x466px|Carolina Herrera en 2008.]]

A través de la compañía española de moda y perfumería [[Puig (compañía)|Puig]], Carolina Herrera se dedica también al mundo de la perfumería, sacando perfumes anualmente de sus colecciones. Lleva creados 60 perfumes.<ref>[http://www.fragrantica.com/designers/Carolina-Herrera.html Carolina Herrera perfumes and colognes]</ref><ref>[http://www.gq.com.mx/bon-vivant/sociales/articulos/presentacion-libro-nuevo-new-york-gabriel-rivera-barraza-y-hans-neumann/6993 Nuevo New York (2016)]</ref>

En 1988 sacó al mercado su primer perfume, "Carolina Herrera" al cual le siguieron otros:

=== Perfumes ===
* Flore (1994)
* Herrera For Men (1995)
* Carolina (1996)
* 212 (1997)
* Carolina Herrera - Herrera Aqua For Men (1998)
* 212 For Men (2000)
* 212 - Special Edition (2001)
* Chic (2002)
* 212 Sexy (2005)
* 212 on Ice (2006)
* 212 on Ice For Men (2006)
* 212 Sexy For Men (2006)
* "CH" (2007)
* CH Men (2009)
* New 212 VIP Fragance for woman (2010)
* CH L'Eau (2011)
* New 212 Pop (2011)
* New 212 VIP for Men (2011)
* CH L'Eau (2012)
* CH Men Sport (2012)
* CH Sublime (2013)
* 212 VIP Rosé (2014)
* CH África (2015) (Limited edition)
* CH Priveé (2017)
* Good Girl (2017)
* 212 VIP Black (2019)
* Bad Boy (2019)
* CH Queens (Limited edition) (2019)
* CH Kings (Limited edition) (2019)
* CH Beauties (Limited edition) (2020)
* CH Beasts (Limited edition) (2020)
* CH Under the sea (2021) (Limited edition)
* 212 VIP Wins (2021) (Limited edition)
* CH Hot! Hot! Hot! (2022) (Limited edition)
* 212 Heroes Forever Young (2022)
* Bad Boy Cobalt Parfum Electrique (2022)
* CH Pasión (2023)
* CH Birds of paradise (2024) (Limited edition)

=== Cosmética ===

* Herrera - Body Milk
* Gel de Baño de 212

== Referencias ==
{{listaref|3}}

== Enlaces externos ==
{{commonscat}}
* [http://www.carolinaherrera.com Web oficial - carolinaherrera.com]
* [https://web.archive.org/web/20111220150745/http://www.bodybell.com/carolinaherrera/ Bodybell. Distribuidor Oficial en España de Carolina Herrera]
* [https://web.archive.org/web/20140312071912/https://www.aromas.es/web/guest/marcas/carolina/herrera/00010 Perfumerías Aromas. Distribuidor Oficial en España de Carolina Herrera]

{{NF|1939||Herrera, Carolina}}

[[Categoría:Diseñadores de moda de Venezuela]]
[[Categoría:Diseñadoras de moda]]
[[Categoría:Empresarias de Venezuela]]
[[Categoría:Casas de moda]]
[[Categoría:Medalla de Oro al Mérito en las Bellas Artes]]
[[Categoría:Nacidos en Caracas]]
[[Categoría:Empresas de la Ciudad de Nueva York]]

title: Información personal

Nombre de nacimiento: María Carolina Josefina Pacanins Niño

Nacimiento: 8 de enero de 1939 (86 años) · Caracas, Distrito Federal (Venezuela)

Residencia: Nueva York

Nacionalidad: Venezolana · Estadounidense

Religión: Católica

Lengua materna: Castellano

title: Familia

Padres: Guillermo Pacanins Acevedo · María Cristina Niño

Cónyuge: Guillermo Behrens (matr. 1957; div. 1964) · Reinaldo Herrera (matr. 1969; viu. 2025)

Familiares: Casa de Herrera (por matrimonio)

title: Información profesional

Ocupación: Diseñadora

Patrimonio: 130 millones de dólares

Distinciones: - Medalla de Oro al Mérito en las Bellas Artes (2005) - Premio CFDA a la trayectoria (2008)


text:
# Hrabstwo Penobscot
Hrabstwo Penobscot (Penobscot County) – hrabstwo we wschodniej części amerykańskiego stanu Maine. Zajmuje powierzchnię 9210 km² i liczy 153 923 mieszkańców (2010). Ośrodkiem administracyjnym hrabstwa jest Bangor. Powstało w 1816 roku.

## Miasta
- Alton
- Bangor
- Brewer
- Bradford
- Bradley
- Burlington
- Carmel
- Charleston
- Chester
- Clifton
- Corinna
- Corinth
- Dexter
- Dixmont
- East Millinocket
- Eddington
- Edinburg
- Enfield
- Etna
- Exeter
- Garland
- Glenburn
- Greenbush
- Hampden
- Hermon
- Holden
- Howland
- Hudson
- Kenduskeag
- Lakeville
- Lee
- Levant
- Lincoln
- Lowell
- Mattawamkeag
- Maxfield
- Medway
- Milford
- Millinocket
- Mount Chase
- Newburgh
- Newport
- Orono
- Old Town
- Orrington
- Passadumkeag
- Patten
- Plymouth
- Springfield
- Stacyville
- Stetson
- Veazie
- Winn
- Woodville

## CDP
- Dexter
- East Millinocket
- Hampden
- Howland
- Lincoln
- Milford
- Millinocket
- Newport
- Orono

title: Hrabstwo Penobscot

wikitext:
{{Jednostka administracyjna infobox
 |nazwa                           = Hrabstwo Penobscot
 |nazwa oryginalna                = Penobscot County
 |dopełniacz nazwy                =
 |jednostka                       = [[hrabstwo]]
 |zdjęcie                         =
 |opis zdjęcia                    =
 |alt zdjęcia                     =
 |herb                            =
 |flaga                           =
 |hymn                            =
 |dewiza                          =
 |państwo                         = Maine
 |siedziba                        = [[Bangor (Maine)|Bangor]]
 |kod statystyczny                = [[Federal Information Processing Standard|FIPS 6-4]]: 23019
 |powierzchnia                    = 9210 km²
 |rok                             = 2010
 |liczba ludności                 = 153 923
 |gęstość zaludnienia             = 43 os./km²
 |numer kierunkowy                =
 |kod pocztowy                    =
 |tablice rejestracyjne           =
 |adres urzędu                    =
 |plan                            =
 |mapa                            = Map of Maine highlighting Penobscot County.svg
 |nazwa mapy                      = Maine
 |współrzędne                     = 45°23′58″N 68°37′44″W
 |commons                         =
 |www                             =
}}
'''Hrabstwo Penobscot''' (''Penobscot County'') – [[hrabstwo]] we wschodniej części [[Stany Zjednoczone|amerykańskiego]] stanu [[Maine]]. Zajmuje powierzchnię 9210 km² i liczy 153 923 mieszkańców (2010)<ref>{{Cytuj stronę  | nazwisko =  | imię =  | tytuł = Penobscot County, Maine – Population Finder – American FactFinder | url = https://archive.ph/20200216022010/http://factfinder.census.gov/servlet/SAFFPopulation?_event=Search&_name=Penobscot+county&_state=04000US23&_county=Penobscot+county&_cityTown=Penobscot+county&_zip=&_sse=on&_lang=en&pctxt=fph | opublikowany =  | data =  | data dostępu = 2013-04-07}}</ref>. Ośrodkiem administracyjnym hrabstwa jest [[Bangor (Maine)|Bangor]]. Powstało w 1816 roku.

== Miasta ==
* [[Alton (Maine)|Alton]]
* [[Bangor (Maine)|Bangor]]
* [[Brewer (Maine)|Brewer]]
* [[Bradford (Maine)|Bradford]]
* [[Bradley (Maine)|Bradley]]
* [[Burlington (Maine)|Burlington]]
* [[Carmel (Maine)|Carmel]]
* [[Charleston (Maine)|Charleston]]
* [[Chester (Maine)|Chester]]
* [[Clifton (Maine)|Clifton]]
* [[Corinna (Maine)|Corinna]]
* [[Corinth (Maine)|Corinth]]
* [[Dexter (Maine)|Dexter]]
* [[Dixmont (Maine)|Dixmont]]
* [[East Millinocket (Maine)|East Millinocket]]
* [[Eddington (Maine)|Eddington]]
* [[Edinburg (Maine)|Edinburg]]
* [[Enfield (Maine)|Enfield]]
* [[Etna (Maine)|Etna]]
* [[Exeter (Maine)|Exeter]]
* [[Garland (Maine)|Garland]]
* [[Glenburn (Maine)|Glenburn]]
* [[Greenbush (Maine)|Greenbush]]
* [[Hampden (miasto w stanie Maine)|Hampden]]
* [[Hermon (Maine)|Hermon]]
* [[Holden (Maine)|Holden]]
* [[Howland (Maine)|Howland]]
* [[Hudson (Maine)|Hudson]]
* [[Kenduskeag]]
* [[Lakeville (Maine)|Lakeville]]
* [[Lee (Maine)|Lee]]
* [[Levant (Maine)|Levant]]
* [[Lincoln (Maine)|Lincoln]]
* [[Lowell (Maine)|Lowell]]
* [[Mattawamkeag]]
* [[Maxfield (Maine)|Maxfield]]
* [[Medway (Maine)|Medway]]
* [[Milford (Maine)|Milford]]
* [[Millinocket (Maine)|Millinocket]]
* [[Mount Chase]]
* [[Newburgh (Maine)|Newburgh]]
* [[Newport (Maine)|Newport]]
* [[Orono (Maine)|Orono]]
* [[Old Town (Maine)|Old Town]]
* [[Orrington]]
* [[Passadumkeag]]
* [[Patten (Maine)|Patten]]
* [[Plymouth (Maine)|Plymouth]]
* [[Springfield (Maine)|Springfield]]
* [[Stacyville (Maine)|Stacyville]]
* [[Stetson]]
* [[Veazie]]
* [[Winn (Maine)|Winn]]
* [[Woodville (Maine)|Woodville]]

== CDP ==
* [[Dexter (hrabstwo Penobscot)|Dexter]]
* [[East Millinocket (hrabstwo Penobscot)|East Millinocket]]
* [[Hampden (Maine)|Hampden]]
* [[Howland (hrabstwo Penobscot)|Howland]]
* [[Lincoln (hrabstwo Penobscot)|Lincoln]]
* [[Milford (hrabstwo Penobscot)|Milford]]
* [[Millinocket (hrabstwo Penobscot)|Millinocket]]
* [[Newport (hrabstwo Penobscot)|Newport]]
* [[Orono (hrabstwo Penobscot)|Orono]]

== Przypisy ==
{{Przypisy}}

{{Hrabstwa Maine USA}}
{{Hrabstwo Penobscot}}

{{Kontrola autorytatywna}}

[[Kategoria:Hrabstwa w stanie Maine|Penobscot]]

title: Hrabstwo PenobscotPenobscot County

Państwo: Stany Zjednoczone

Stan: Maine

Siedziba: Bangor

• gęstość: 43 os./km²


text:
# Dictyna procerula
Dictyna procerula is een spinnensoort in de taxonomische indeling van de kaardertjes (Dictynidae).
Het dier behoort tot het geslacht Dictyna. De wetenschappelijke naam van de soort werd voor het eerst geldig gepubliceerd in 1906 door Friedrich Wilhelm Bösenberg & Embrik Strand.

wikiname: nlwiki

title: Dictyna procerula

in_language: nl

wikitext:
{{Taxobox spin
| naam              = ''Dictyna procerula''
| titelweergave     = cursief
| afbeelding        =
| afbeeldingtekst   =
| familie           = [[Kaardertjes|Dictynidae]] (Kaardertjes)
| geslacht          = ''[[Dictyna]]''
| auteur            = [[Friedrich Wilhelm Bösenberg]] & [[Embrik Strand]]
| datum             = 1906
| haakjes           =
}}
'''''Dictyna procerula''''' is een [[spinnen (dieren)|spinnen]][[soort]] in de taxonomische indeling van de [[Kaardertjes|kaardertjes (Dictynidae)]].<ref>{{aut|Platnick, Norman I.}} (2010): [http://research.amnh.org/entomology/spiders/catalog/ The world spider catalog], version 10.5. ''American Museum of Natural History''. [https://web.archive.org/web/20090312050907/http://research.amnh.org:80/entomology/spiders/catalog/ Gearchiveerd] op 12 maart 2009.</ref>

Het dier behoort tot het geslacht ''[[Dictyna]]''. De wetenschappelijke naam van de soort werd voor het eerst geldig gepubliceerd in 1906 door [[Friedrich Wilhelm Bösenberg]] & [[Embrik Strand]].

{{Appendix}}
{{beginnetje|biologie|2011|10|21}}

[[Categorie:Dictyna|procerula]]

title: Dictyna procerula

Rijk: Animalia (Dieren)

Stam: Arthropoda (Geleedpotigen)

Klasse: Arachnida (Spinachtigen)

Orde: Araneae (Spinnen)

Familie: Dictynidae (Kaardertjes)

Geslacht: Dictyna

title: Soort

Portaal: Biologie


text:
# Plectrocnemia unculiformis
Plectrocnemia unculiformis là một loài Trichoptera hóa thạch trong họ Polycentropodidae.

title: Plectrocnemia unculiformis

wikitext:
{{nhan đề nghiêng}}
{{Bảng phân loại
| name = ''Plectrocnemia unculiformis''
| fossiel =
| image =
| image caption =
| regnum = [[Động vật|Animalia]]
| phylum = [[Động vật Chân khớp|Arthropoda]]
| classis = [[Côn trùng|Insecta]]
| ordo = [[Bộ Cánh lông|Trichoptera]]
| familia = [[Polycentropodidae]]
| genus = ''[[Plectrocnemia]]''
| species = '''''P. unculiformis'''''
| binomial = ''Plectrocnemia unculiformis''
| binomial_authority = W Mey, 1988
}}
'''''Plectrocnemia unculiformis''''' là một loài [[Bộ Cánh lông|Trichoptera]] hóa thạch trong họ [[Polycentropodidae]].

==Tham khảo==
{{tham khảo}}

[[Thể loại:Hóa thạch Bộ Cánh lông]]
[[Thể loại:Plectrocnemia]]

{{Polycentropodidae-stub}}

title: Phân loại khoa học

Giới (regnum): Animalia

Ngành (phylum): Arthropoda

Lớp (class): Insecta

Bộ (ordo): Trichoptera

Họ (familia): Polycentropodidae

Chi (genus): Plectrocnemia

Loài (species): P. unculiformis

title: Danh pháp hai phần

Danh pháp hai phần: Plectrocnemia unculiformis · W Mey, 1988


text:
# Asapharcha strigifera
Asapharcha strigifera is een vlinder uit de familie tastermotten (Gelechiidae). De wetenschappelijke naam van deze soort is voor het eerst geldig gepubliceerd in 1920 door Meyrick.
De soort komt voor in tropisch Afrika.

title: Asapharcha strigifera

wikitext:
{{Taxobox vlinder
| naam = ''Asapharcha strigifera''
| titelweergave = cursief
| afbeelding =
| afbeeldingtekst =
| familie = [[Tastermotten|Gelechiidae]] (Tastermotten)
| geslacht = ''[[Asapharcha]]''
| w-naam = ''Asapharcha strigifera''
| auteur = Meyrick
| datum = 1920
| haakjes =
| species =
| commons =
}}
'''''Asapharcha strigifera''''' is een [[vlinders|vlinder]] uit de familie [[tastermotten]] (Gelechiidae). De wetenschappelijke naam van deze soort is voor het eerst geldig gepubliceerd in 1920 door Meyrick.

De soort komt voor in [[Afrotropisch gebied|tropisch Afrika]].

{{Appendix|2=
* {{Brontabel|2012-DePrins-DePrins}} [bezocht 03-04-2013]
}}
{{Beginnetje|biologie|2013|04|03}}

[[Categorie:Tastermotten]]
[[Categorie:Dier uit het Afrotropisch gebied]]

title: Asapharcha strigifera

Klasse: Insecta (Insecten)

Orde: Lepidoptera (Vlinders)

Familie: Gelechiidae (Tastermotten)

Geslacht: Asapharcha

title: Soort

Portaal: Biologie · Insecten


text:
# Lodge (Carolina do Sul)
Lodge é uma cidade  localizada no estado norte-americano de Carolina do Sul, no Condado de Colleton.

## Demografia
Segundo o censo norte-americano de 2000, a sua população era de 114 habitantes.
Em 2006, foi estimada uma população de 114, um aumento de 0 (0.0%).

## Geografia
De acordo com o United States Census Bureau tem uma área de
8,1 km², dos quais 8,1 km² cobertos por terra e 0,0 km² cobertos por água. Lodge localiza-se a aproximadamente 33 m acima do nível do mar.

## Localidades na vizinhança
O diagrama seguinte representa as localidades num raio de 24 km ao redor de Lodge.

wikiname: ptwiki

title: Lodge (Carolina do Sul)

in_language: pt

wikitext:
{{Info/Localidade dos EUA|
|nome           = Lodge
|imagem         =
|imagem_legenda =
|estado         = Carolina do Sul
|condado        = [[Condado de Colleton]]
|população      = 114
|data_pop       = 2006
|área           = 8.1
|área_água      = 0.0
|latG           = 33
|latM           = 4
|latS           = 7
|latP           = N
|lonG           = 80
|lonM           = 57
|lonS           = 27
|lonP           = W
|coord_título = s
|altitude       = 33
|códigoFIPS     = 42280
|tipo           = cidade
|mapa_detalhado =
|data_fundação  =
|incorporação   =
|web            =
}}

'''Lodge''' é uma cidade  localizada no [[Estados dos Estados Unidos da América|estado]] [[Estados Unidos da América|norte-americano]] de [[Carolina do Sul]], no [[Condado de Colleton]].

== Demografia ==
Segundo o [[Censo demográfico|censo]] norte-americano de [[2000]], a sua [[população]] era de 114 [[habitante]]s.<ref>{{Citar web |url=http://www.census.gov/Press-Release/www/2001/sumfile1.html |titulo=U.S. Census Bureau. Census 2000 Summary File 1 |acessodata=2007-10-30 |arquivourl=https://web.archive.org/web/20100111104338/http://www.census.gov/Press-Release/www/2001/sumfile1.html |arquivodata=2010-01-11 |urlmorta=yes }}</ref>
Em [[2006]], foi estimada uma população de 114,<ref>[http://www.census.gov/popest/datasets.html U.S. Census Bureau. Estimativa da população (julho de 2006)]</ref> um aumento de 0 (0.0%).

== Geografia ==
De acordo com o '''[[United States Census Bureau]]''' tem uma [[área]] de
8,1 [[km²]], dos quais 8,1 km² cobertos por terra e 0,0 km² cobertos por [[água]]. Lodge localiza-se a aproximadamente 33<ref>[http://geonames.usgs.gov/domestic/download_data.htm U.S. Board on Geographic Names. Topical Gazetteers Populated Places. Gráficos do banco de dados de altitudes dos Estados Unidos da América]</ref> m acima do [[Nível médio das águas do mar|nível do mar]].

== Localidades na vizinhança ==
O diagrama seguinte representa as [[localidade]]s num [[raio]] de 24 km ao redor de Lodge.

[[Ficheiro:Blank map.svg|400px|left|Localidades na vizinhança]]
{{Image label|x=0.5|y=0.5|scale=400|text=[[Ficheiro:Map pointer black.svg|20px|Lodge]]'''Lodge'''}}
{{Image label|x=0.744|y=0.118|scale=400|text=[[Ficheiro:Small-city-symbol.svg|10px|Localidade com 1083 habitantes (2000).]] [[Branchville (Carolina do Sul)|Branchville]] (24 km)}}
{{Image label|x=0.403|y=0.443|scale=400|text=[[Ficheiro:Small-city-symbol.svg|8px|Localidade com 614 habitantes (2000).]] [[Ehrhardt]] (6 km)}}
{{Image label|x=0.757|y=0.454|scale=400|text=[[Ficheiro:Small-city-symbol.svg|6px|Localidade com 140 habitantes (2000).]] [[Smoaks]] (14 km)}}
{{Image label|x=0.063|y=0.442|scale=400|text=[[Ficheiro:Small-city-symbol.svg|6px|Localidade com 102 habitantes (2000).]] [[Ulmer (Carolina do Sul)|Ulmer]] (24 km)}}
{{Image label|x=0.701|y=0.572|scale=400|text=[[Ficheiro:Small-city-symbol.svg|6px|Localidade com 116 habitantes (2000).]] [[Williams (Carolina do Sul)|Williams]] (11 km)}}

{{referências}}

== Ligações externas ==
* {{City-data|Lodge|South-Carolina}}

[[Categoria:Cidades da Carolina do Sul]]

title: Localidade dos Estados Unidos

Localidade dos Estados Unidos: · Lodge Localização de Lodge em Carolina do Sul

Localidade dos Estados Unidos: · Lodge Localização de Lodge nos Estados Unidos

title: Localização

Condado: Condado de Colleton

Estado: Carolina do Sul

Tipo de localidade: Cidade

title: Características geográficas

Área: 8,1 km²

- água: 0,0 km²

title: Códigos

Códigos: Portal dos Estados Unidos


text:
# Парки Онтаріо
Парки Онтаріо (англ. Ontario Parks) — це урядове агентство провінції Онтаріо в Канаді, яке захищає значні природні та культурні ресурси в системі парків і природоохоронних територій для підтримки їх стабільності та наданя можливості для натхнення, насолоди та освіти. Система парків Онтаріо охоплює понад 78 000 квадратних кілометрів (30 000 миля2) території, що становить приблизно 10 відсотків площі поверхні провінції або еквівалент площі, приблизно дорівнює площі Нової Шотландії. Агентство підпорядковується міністерству охорони навколишнього середовища, охорони природи та парків провінції. Раніше ця структура підпорядковувалась Міністерству природних ресурсів та лісового господарства.
Система Парків Онтаріо була використана як модель для інших  системи парків у Північній Америці. Це пояснюється його делікатним балансом відпочинку, охорони та заповідання. Багато парків Онтаріо також пропонують освітню програму природної спадщини.

## Історія
Система парків Онтаріо розпочала свою довгу і важку історію в 1893 році зі створення парку Алґонкін, спочатку створеного для захисту інтересів лісорубів від поселення. Управління та створення провінційних парків було підпорядковано Департаменту земель і лісів у 1954 році і призвело до періоду прискореного створення парків: кількість парків збільшилася в дев’ять разів протягом наступних шести років. У 1970-х роках було створено Міністерство природних ресурсів Онтаріо (MNR). Воно було розширене до Міністерства природних ресурсів та лісового господарства (MNRF), включивши лісове господарство в провінції, приблизно в 2010 році і стало більш зосередженим на лісовому господарстві та захисті видів та забезпеченні їх виконання через сслужбовців з охорони природи. Наразі Парки Онтаріо не мають повного статусу агентства, але є філією Міністерства навколишнього середовища, охорони природи та парків (MECP), але охоронці парків досі працюють у MNRF, а не в MECP.  Донедавна парки Онтаріо в цілому перебували під мандатом Міністерства природних ресурсів та лісового господарства (MNRF).
Історія провінційних парків Онтаріо налічує понад 100 років. Ось деякі віхи минулого століття плюс:
1893 – Створено парк Алґонкін як громадський парк і лісовий заповідник, заповідник для риби та дичини, курорт і розважальний майданчик.
1894 – Рондо стає другим провінційним парком Онтаріо.
1913 – Закон про парки виділяє землю, непридатну для сільського господарства або поселення.
1954 – Онтаріо має лише 8 провінційних парків: Алґонкін, Кветіко, Лонг-Пойнт, Рондо, Прескіл, Іппервош, Озера Верхнього та Сіблі (тепер відомий як Сплячий гігант).
При Департаменті земель і лісів створюється Відділ парків. Це сповіщає про нову і агресивну програму створення більшої кількості парків, насамперед на Великих озерах та північних туристичних магістралях.
1960 – Зараз в Онтаріо є 72 провінційні парки, які щорічно приймають понад 5 мільйонів відвідувачів.
1967 – Онтаріо вводить нову політику, яка поділяє парки на певні категорії або класи з подібними режимами використання.
1970 – Створено «Білий ведмідь», найбільший провінційний парк Онтаріо на площі 24 000 квадратних кілометрів.
1978 – Провінційні парки Онтаріо: Політика планування та управління схвалена Кабінетом Міністрів, завдяки чому Онтаріо стала однією з провідних систем планування парків у світі.
1983 – Нова система планування землекористування привела до оголошення 155 нових парків.
1985 – Зараз в Онтаріо налічується 220 парків, що охоплюють понад 5,5 мільйона гектарів землі.
1993 – Онтаріо святкує сторіччя системи провінційних парків і 100-річчя Алгонкіна.
1996 – система провінційних парків приймає нову підприємницьку операційну модель, за якою дохід, отриманий парками, може бути реінвестований в систему парків. Це символізує нова назва, Ontario Parks, і новий візуальний стиль.
1996 – Ontario Parks співпрацює з природоохоронним органом Канади для створення програми Legacy 2000, яка охороняє значні природні території. За цією угодою закріплено понад 11 тис. га.
1999 — оголошується «Жива спадщина Онтаріо». Ця стратегія землекористування визначає 378 нових заповідних територій, у тому числі 61 новий парк і 45 додаткових парків. Ontario Living Legacy захистить понад 2,4 мільйона гектарів землі, включаючи доповнення до системи провінційних парків площею понад 900 000 гектарів.
2001 – Онтаріо зараз має загалом 280 провінційних парків, що охоплюють 7,1 мільйона га або майже 9 відсотків площі провінції. Понад 9 мільйонів відвідувачів щорічно відвідують парки Онтаріо.
2007 р. – Запровадження нового законодавства: «Закон про провінційні парки та заповідники» з 329 провінційними парками та 292 природоохоронними заповідниками.
2018 – Ontario Parks переходить із Міністерства природних ресурсів та лісового господарства (MNRF) до нещодавно створеного Міністерства навколишнього середовища, охорони природи та парків. Усі співробітники, включаючи охоронців парків, тепер працюють у Міністерстві охорони навколишнього середовища та парків
2018 – Онтаріо святкує 125 років системи провінційних парків і святкує125-річчя Алґонкіна

## Класи провінційних парків
Система Ontario Parks використовує систему класифікації для поділу провінційних парків на такі категорії:
- Парк рекреаційного класу «як правило, має хороші пляжі, багато кемпінгу та багато можливостей для відпочинку на природі. Більшість парків відпочинку надають послуги, які можуть включати туалети та душові, пральні, інтерпретаційні програми, ігрові майданчики, споруди для спуску човнів, пішохідні стежки та столи для пікніка».
- Парк класу культурної спадщини «підкреслюють охорону історико-культурних ресурсів на відкритому повітрі».
- Парк класу природного середовища «захищає ландшафти та особливі особливості природного регіону, в якому вони розташовані, забезпечуючи при цьому широкі можливості для таких видів діяльності, як плавання та кемпінг».
- Парки класу природних заповідників «створений для представлення та захисту характерних природних середовищ існування та ландшафтів провінції. Ці території охороняються в освітніх і науково-дослідних цілях. Через крихкість багатьох з цих природних особливостей лише деякі заповідники доступні для громадськості».
- Парки класу водних артерій «це річкові коридори, які забезпечують користувачам гребних човнів якісний відпочинок та історичні річкові подорожі».
- Парки класу дикої природи «це великі території, залишені природі, куди відвідувачі можуть подорожувати пішки або на каное. Ці райони, які не пропонують відвідувачам, або взагалі не мають жодних зручностей, забезпечують усамітнення в спокійній, природній обстановці».

## Система парків
Станом на  2008, система Ontario Parks менеджерує 65 парків рекреаційного класу (394.8 km2), шість парків культурної спадщини (67.4 km2), 80 парків природного сеердовища (14,675.3 km2), 109 парків класу природних заповідників (1,152 km2), 62 водних  (14,446.2 km2) і 8 парків дикої природи (48,237.5 km2).

## Зовнішні посилання
- Офіційний сайт

wikiname: ukwiki

title: Парки Онтаріо

in_language: uk

wikitext:
{{Орган виконавчої влади
|назва=Парки Онтаріо
|оригінальна назва={{lang-en|Ontario Parks}}
|скорочення=
|країна={{CAN}}
|емблема= Ontario_Parks_Logo.svg
|ширина емблеми=250px
|зображення=
|ширина зображення=250px
|підпис зображення=
|дата створення=[[1954]] рік
|попередник1=
|підпорядкування=[[Уряд провінції Онтаріо]]
|керівне відомство= Міністерство екології, охорони природи та парків
|штаб-квартира=[[Пітерборо (Онтаріо)|Пітерборо]], Water street, 300
|співробітників=
|міністр1=David Piccini
|документ1=
|розділ приміток=
|сайт=[http://www.ontarioparks.com/en www.ontarioparks.com]
|mapframe_маркер=embassy
|mapframe_колір=08f
}}
'''Парки Онтаріо''' ({{lang-en|Ontario Parks}}) — це урядове агентство провінції [[Онтаріо]] в Канаді, яке захищає значні природні та культурні ресурси в системі парків і природоохоронних територій для підтримки їх стабільності та наданя можливості для натхнення, насолоди та освіти<ref>{{Cite web|url=http://www.ontarioparks.com/english/welcome-mission.html|title=Welcome to Ontario Parks|publisher=Ontarioparks.com|accessdate=2014-01-03|archive-date=1 червня 2013|archive-url=https://web.archive.org/web/20130601185320/http://www.ontarioparks.com/english/welcome-mission.html}}</ref>. Система парків Онтаріо охоплює понад {{Convert|78000|km2}} території, що становить приблизно 10 відсотків площі поверхні провінції або еквівалент площі, приблизно дорівнює площі [[Нова Шотландія|Нової Шотландії]]. Агентство підпорядковується [[Міністерство екології, охорони природи та парків|міністерству охорони навколишнього середовища, охорони природи та парків]] провінції. Раніше ця структура підпорядковувалась Міністерству природних ресурсів та лісового господарства.

Система Парків Онтаріо була використана як модель для інших  системи парків у Північній Америці. Це пояснюється його делікатним балансом відпочинку, охорони та заповідання. Багато парків Онтаріо також пропонують освітню програму природної спадщини.

== Історія ==
Система парків Онтаріо розпочала свою довгу і важку історію в 1893 році зі створення [[Алгонкінський провінційний парк|парку Алґонкін]], спочатку створеного для захисту [[Лісозаготівля|інтересів лісорубів]] від поселення. Управління та створення провінційних парків було підпорядковано Департаменту земель і лісів у 1954 році і призвело до періоду прискореного створення парків: кількість парків збільшилася в дев’ять разів протягом наступних шести років. У 1970-х роках було створено Міністерство природних ресурсів Онтаріо (MNR). Воно було розширене до Міністерства природних ресурсів та лісового господарства (MNRF), включивши лісове господарство в провінції, приблизно в 2010 році і стало більш зосередженим на лісовому господарстві та захисті видів та забезпеченні їх виконання через сслужбовців з [[Охорона природи|охорони природи]]. Наразі Парки Онтаріо не мають повного статусу агентства, але є філією Міністерства навколишнього середовища, охорони природи та парків (MECP), але охоронці парків досі працюють у MNRF, а не в MECP.  Донедавна парки Онтаріо в цілому перебували під мандатом Міністерства природних ресурсів та лісового господарства (MNRF).

Історія провінційних парків Онтаріо налічує понад 100 років. Ось деякі віхи минулого століття плюс: <ref>{{Cite web|url=http://www.ontarioparks.com/english/welcome-history.html|title=Welcome to Ontario Parks|publisher=Ontarioparks.com|accessdate=2014-01-03|archive-date=19 липня 2013|archive-url=https://web.archive.org/web/20130719081604/http://www.ontarioparks.com/english/welcome-history.html}}</ref>

1893 – Створено парк Алґонкін як громадський парк і лісовий заповідник, заповідник для риби та дичини, курорт і розважальний майданчик.

1894 – Рондо стає другим провінційним парком Онтаріо.

1913 – Закон про парки виділяє землю, непридатну для сільського господарства або поселення.

1954 – Онтаріо має лише 8 провінційних парків: Алґонкін, Кветіко, Лонг-Пойнт, Рондо, Прескіл, Іппервош, Озера Верхнього та Сіблі (тепер відомий як Сплячий гігант).

При Департаменті земель і лісів створюється Відділ парків. Це сповіщає про нову і агресивну програму створення більшої кількості парків, насамперед на Великих озерах та північних туристичних магістралях.

1960 – Зараз в Онтаріо є 72 [[Провінційний парк|провінційні парки]], які щорічно приймають понад 5 мільйонів відвідувачів.

1967 – Онтаріо вводить нову політику, яка поділяє парки на певні категорії або класи з подібними режимами використання.

1970 – Створено «Білий ведмідь», найбільший провінційний парк Онтаріо на площі 24 000 квадратних кілометрів.

1978 – Провінційні парки Онтаріо: Політика планування та управління схвалена Кабінетом Міністрів, завдяки чому Онтаріо стала однією з провідних систем планування парків у світі.

1983 – Нова система планування землекористування привела до оголошення 155 нових парків.

1985 – Зараз в Онтаріо налічується 220 парків, що охоплюють понад 5,5 мільйона гектарів землі.

1993 – Онтаріо святкує сторіччя системи провінційних парків і 100-річчя Алгонкіна.

1996 – система провінційних парків приймає нову підприємницьку операційну модель, за якою дохід, отриманий парками, може бути реінвестований в систему парків. Це символізує нова назва, Ontario Parks, і новий візуальний стиль.

1996 – Ontario Parks співпрацює з природоохоронним органом Канади для створення програми Legacy 2000, яка охороняє значні природні території. За цією угодою закріплено понад 11 тис. га.

1999 — оголошується «Жива спадщина Онтаріо». Ця стратегія землекористування визначає 378 нових заповідних територій, у тому числі 61 новий парк і 45 додаткових парків. Ontario Living Legacy захистить понад 2,4 мільйона гектарів землі, включаючи доповнення до системи провінційних парків площею понад 900 000 гектарів.

2001 – Онтаріо зараз має загалом 280 провінційних парків, що охоплюють 7,1 мільйона га або майже 9 відсотків площі провінції. Понад 9 мільйонів відвідувачів щорічно відвідують парки Онтаріо.

2007 р. – Запровадження нового законодавства: «Закон про провінційні парки та заповідники» з 329 провінційними парками та 292 природоохоронними заповідниками.

2018 – Ontario Parks переходить із Міністерства природних ресурсів та лісового господарства (MNRF) до нещодавно створеного Міністерства навколишнього середовища, охорони природи та парків. Усі співробітники, включаючи охоронців парків, тепер працюють у Міністерстві охорони навколишнього середовища та парків

2018 – Онтаріо святкує 125 років системи провінційних парків і святкує125-річчя Алґонкіна

== Класи провінційних парків ==
Система Ontario Parks використовує систему класифікації для поділу провінційних парків на такі категорії: <ref>{{Cite web|url=http://www.ontarioparks.com/english/locator.html#|title=Park Locator|publisher=Ontarioparks.com|accessdate=2014-01-03|archive-date=21 лютого 2014|archive-url=https://web.archive.org/web/20140221221151/http://www.ontarioparks.com/english/locator.html}}</ref>

* '''Парк рекреаційного класу''' «як правило, має хороші пляжі, багато кемпінгу та багато можливостей для відпочинку на природі. Більшість парків відпочинку надають послуги, які можуть включати туалети та душові, пральні, інтерпретаційні програми, ігрові майданчики, споруди для спуску човнів, пішохідні стежки та столи для пікніка».
* '''Парк класу культурної спадщини''' «підкреслюють охорону історико-культурних ресурсів на відкритому повітрі».
* '''Парк класу природного середовища''' «захищає ландшафти та особливі особливості природного регіону, в якому вони розташовані, забезпечуючи при цьому широкі можливості для таких видів діяльності, як плавання та кемпінг».
* '''Парки класу природних заповідників''' «створений для представлення та захисту характерних природних середовищ існування та ландшафтів провінції. Ці території охороняються в освітніх і науково-дослідних цілях. Через крихкість багатьох з цих природних особливостей лише деякі заповідники доступні для громадськості».
* '''Парки класу водних артерій''' «це річкові коридори, які забезпечують користувачам гребних човнів якісний відпочинок та історичні річкові подорожі».
* '''Парки класу дикої природи''' «це великі території, залишені природі, куди відвідувачі можуть подорожувати пішки або на каное. Ці райони, які не пропонують відвідувачам, або взагалі не мають жодних зручностей, забезпечують усамітнення в спокійній, природній обстановці».

== Система парків ==
{{Станом на|2008}}, система Ontario Parks менеджерує 65 парків рекреаційного класу (394.8 km2), шість парків культурної спадщини (67.4 km2), 80 парків природного сеердовища (14,675.3 km2), 109 парків класу природних заповідників (1,152 km2), 62 водних  (14,446.2 km2) і 8 парків дикої природи (48,237.5 km2).

== Див. також ==

* [[Список парків Онтаріо]]
* Список провінційних парків Канади, для парків в інших канадських провінціях
* [[Парки Канади]]
* Список провінційних парків Британської Колумбії
* [[Служба національних парків США|Служба національних парків]], США

== Примітки ==
{{reflist}}

== Зовнішні посилання ==

* {{Official|http://www.ontarioparks.com/en}}

[[Категорія:Органи влади, засновані 1954]]
[[Категорія:Парки Онтаріо]]
[[Категорія:Сторінки з неперевіреними перекладами]]
[[Категорія:Засновані в Канаді 1954]]

title: Загальна інформація

Країна: Канада

Керівництво діяльністю здійснює: Уряд провінції Онтаріо

Штаб-квартира: Пітерборо, Water street, 300

Відповідальний міністр: David Piccini


text:
# Tenryū, Hamamatsu
Tenryū (天竜区 Tenryū-ku) là quận thuộc thành phố Hamamatsu, tỉnh Shizuoka, Nhật Bản. Tính đến ngày 1 tháng 10 năm 2020, dân số ước tính của quận là 26.726 người và mật độ dân số là 28 người/km2. Tổng diện tích của quận là 943,8 km2.

title: Tenryū, Hamamatsu

wikitext:
{{Infobox settlement
| name                    = Tenryū
| native_name             = {{nobold|{{lang|ja|天竜区}}}}
| native_name_lang        = ja
| settlement_type         = [[Quận của Nhật Bản|Quận]]
| image_skyline           = Hamamatsu City Tenryu Ward Office.JPG
| image_size              = 250px
| image_caption           = Văn phòng hành chính quận Tenryū
| image_map               = Map of Tenryu-ku Hamamatsu.png
| map_caption             = Vị trí quận Tenryū trên bản đồ [[Hamamatsu|thành phố Hamamatsu]]
| pushpin_map             = Japan#Shizuoka
| pushpin_map_caption     = Vị trí quận Tenryū trên bản đồ Nhật Bản
| coordinates             = {{coord|35|5|44|N|137|47|49|E|region:JP|display=inline,title}}
| subdivision_type        = Quốc gia
| subdivision_name        = [[Japan]]
| subdivision_type1       = [[Danh sách vùng của Nhật Bản|Vùng]]
| subdivision_name1       = [[Chūbu]]
| subdivision_type2       = [[Tỉnh của Nhật Bản|Tỉnh]]
| subdivision_name2       = [[Shizuoka]]
| subdivision_type3       = [[Thành phố của Nhật Bản|Thành phố]]
| subdivision_name3       = [[Hamamatsu]]
| area_total_km2          = 943,8
| population_total        = 26.726
| population_as_of        = 1 tháng 10, 2020
| population_density_km2  = auto
| timezone1               = [[Giờ tiêu chuẩn Nhật Bản|JST]]
| utc_offset1             = +9
| blank1_name_sec1        = Địa chỉ văn phòng hành chính
| blank1_info_sec1        = 305 Futamata-cho, Tenryū-ku , Hamamatsu, Shizuoka 431-3392
| blank1_name_sec2        = [[Phân loại khí hậu Köppen|Khí hậu]]
| blank1_info_sec2        = [[Khí hậu cận nhiệt đới ẩm|Cfa]]
| website                 = {{Official|1=http://www.city.hamamatsu.shizuoka.jp/ward/tenryuku/index.html}}
}}

{{Nihongo|'''Tenryū'''|{{ruby|天竜区|てんりゅうく}}|Tenryū-ku}} là quận thuộc [[Hamamatsu|thành phố Hamamatsu]], [[Shizuoka|tỉnh Shizuoka]], [[Nhật Bản]]. Tính đến ngày 1 tháng 10 năm 2020, dân số ước tính của quận là 26.726 người và mật độ dân số là 28 người/km2.<ref>{{Chú thích web|url=https://www.citypopulation.de/en/japan/hamamatsu/22137__tenry%C5%AB_ku/|tựa đề=Tenryū-ku (Ward, Hamamatsu, Japan) - Population Statistics, Charts, Map and Location|website=www.citypopulation.de|ngôn ngữ=en|url-status=live|ngày truy cập=2024-04-09}}</ref> Tổng diện tích của quận là 943,8 km2.

== Tham khảo ==
{{Tham khảo|30em}}

{{Shizuoka}}
{{Kiểm soát tính nhất quán}}

[[Thể loại:Quận của Hamamatsu]]

title: Tenryū · 天竜区

Quốc gia: Japan

Vùng: Chūbu

Tỉnh: Shizuoka

Thành phố: Hamamatsu

title: Diện tích

title: Dân số (1 tháng 10, 2020)

Múi giờ: Giờ UTC+9

Khí hậu: Cfa

Website: Website chính thức


text:
# Anna Schewtschenko
Anna Schewtschenko (* 4. August 1993) ist eine ehemalige kasachische Skilangläuferin.

## Werdegang
Schewtschenko startete international erstmals im Januar 2011 bei den Nordischen Junioren-Skiweltmeisterschaften 2011 in Otepää. Dort belegte sie den 46. Platz über 5 km Freistil. Im folgenden Jahr errang sie bei den Nordischen Junioren-Skiweltmeisterschaften 2012 in Erzurum den 12. Platz über 5 km klassisch, den 11. Platz im Skiathlon und den achten Platz mit der Staffel. Zu Beginn der Saison 2012/13 debütierte sie in Gällivare im Skilanglauf-Weltcup und kam dabei auf den 18. Platz mit der Staffel. Bei den Nordischen Junioren-Skiweltmeisterschaften 2013 in Liberec kam sie auf den 15. Platz im Skiathlon, auf den 13. Rang über 5 km Freistil und auf den 11. Platz mit der Staffel. Ihre besten Ergebnisse bei den Nordischen Skiweltmeisterschaften 2013 im Fleimstal waren der 36. Platz im 30-km-Massenstartrennen und der 15. Rang mit der Staffel. Im Dezember 2013 nahm sie an der Winter-Universiade 2013 in Lago di Tesero teil. Dabei war der 19. Platz im Skiathlon ihre beste Platzierung. Im folgenden Monat wurde sie kasachische Meisterin in der Verfolgung. Bei den U23-Weltmeisterschaften 2014 im Fleimstal gelang ihr der 37. Platz im Sprint, der 32. Rang über 10 km klassisch und der 15. Platz im Skiathlon. Im Februar 2015 belegte sie bei den U23-Weltmeisterschaften 2015 in Almaty den 36. Platz im Sprint, den 23. Platz im Skiathlon und den 19. Rang über 10 km Freistil und bei den Nordischen Skiweltmeisterschaften 2015 in Falun jeweils den 46. Platz im Sprint und im Skiathlon und den 41. Rang im 30-km-Massenstartrennen. Zu Beginn der Saison 2016/17 errang sie bei der Weltcup Minitour in Lillehammer den 48. Platz. Bei der Winter-Universiade 2017 in Almaty gewann sie jeweils die Bronzemedaille im 15-km-Massenstartrennen, über 5 km klassisch und in der Verfolgung, die Silbermedaille mit der Staffel und die Goldmedaille im Mixed Teamsprint. Ihre besten Ergebnisse bei den Nordischen Skiweltmeisterschaften 2017 in Lahti waren der 23. Platz im Skiathlon, der 14. Platz zusammen mit Anna Stojan im Teamsprint und der 12. Rang mit der Staffel. Zu Beginn der Saison 2017/18 holte sie beim Ruka Triple, den sie auf dem 57. Platz beendete, mit dem 30. Platz über 10 km klassisch ihren ersten Weltcuppunkt. Die Tour de Ski 2017/18 beendete sie auf dem 27. Platz. Dabei erreichte sie im Val di Fiemme mit dem 16. Platz im 10-km-Massenstartrennen ihr bestes Ergebnis im Weltcupeinzel. Ihre besten Platzierungen bei den Olympischen Winterspielen 2018 in Pyeongchang waren der 29. Platz im Sprint und der 20. Rang zusammen mit Walerija Tjulenewa im Teamsprint. Im März 2018 wurde sie in Schtschutschinsk kasachische Meisterin im Sprint und im Skiathlon.
Ihre besten Resultate bei den Nordischen Skiweltmeisterschaften 2019 in Seefeld in Tirol waren der 33. Platz im 30-km-Massenstartrennen und der 15. Rang mit der Staffel. Im März 2019 wurde sie in Schtschutschinsk kasachische Meisterin im Sprint, in der Verfolgung und im 30-km-Massenstartrennen. In der Saison 2020/21 wurde sie kasachische Meisterin über 10 km klassisch und errang bei den Nordischen Skiweltmeisterschaften 2021 in Oberstdorf den 52. Platz im Sprint und den 17. Platz im Teamsprint. Im April 2021 wurde sie von der FIS Independent Anti-Doping Delegate wegen des Verstoßes gegen die FIS-Anti-Doping-Regeln für ein Jahr gesperrt. Sie war im Jahr 2020 dreimal bei Dopingkontrollen nicht anwesend.

wikiname: dewiki

title: Anna Schewtschenko

in_language: de

wikitext:
{{Infobox Skilangläufer
<!-- Allgemeine Informationen -->
| kurzname = Anna Schewtschenko
| bild = 20190228 FIS NWSC Seefeld Ladies 4x5km Relay Anna Shevchenko 850 4719.jpg
| langname =
| nation = {{KAZ}}
| geburtstag = 4. August 1993 ({{Alter|1993|08|04}} Jahre)
| geburtsort =
| geburtsland =
| groesse =
| gewicht =
| beruf =
| sterbedatum =
| sterbeort =
| sterbeland =
<!-- Karriere -->
| disziplin =
| verein =
| nationalkader =
| status = z
| karriereende = 2023
<!-- Medaillen -->
| Medaillenspiegel = {{Medaillenspiegel |Universiade|1|0|3}}
| medaillen ={{Medaillen Wintersport | Wo=Universiade
| Gold | [[Winter-Universiade 2017|2017 Almaty]] | Teamsprint
| Bronze | [[Winter-Universiade 2017|2017 Almaty]] | 5 km Klassisch
| Bronze | [[Winter-Universiade 2017|2017 Almaty]] | 15 km Klassisch
| Bronze | [[Winter-Universiade 2017|2017 Almaty]] | Verfolgung Freistil
}}
<!-- Weltcup -->
| weltcupdebuet= 25. November 2012
| weltcupsiege =
| wcgesamt = 77. ([[Skilanglauf-Weltcup 2017/18|2017/18]])
| wcsprint=
| wcdistanz= 62. (2017/18)
| wcu23=
| tourdeski= 27. ([[Tour de Ski 2017/18|2017/18]])
| wctop3sprint =
| wctop3distanz =
| wctop3team =
| wctop3teamsprint =
<!-- 5. Skilanglauf-Continental-Cup -->
<!-- 5.1. Allgemeine Daten Continental Cup -->
| cocdebuet = 12. Januar 2017
| cocsiege =
| eectop3 = {{Wettbewerbsbilanz|0|3|0}}
| eecgesamt = 15. ([[Skilanglauf-Eastern-Europe-Cup 2020/21|2020/21]])
| update =
}}
'''Anna Schewtschenko''' (* [[4. August]] [[1993]]) ist eine ehemalige [[Kasachstan|kasachische]] [[Skilanglauf|Skilangläuferin]].

== Werdegang ==
Schewtschenko startete international erstmals im Januar 2011 bei den [[Nordische Junioren-Skiweltmeisterschaften 2011|Nordischen Junioren-Skiweltmeisterschaften 2011]] in [[Otepää]]. Dort belegte sie den 46. Platz über 5 km Freistil. Im folgenden Jahr errang sie bei den [[Nordische Junioren-Skiweltmeisterschaften 2012|Nordischen Junioren-Skiweltmeisterschaften 2012]] in [[Erzurum]] den 12. Platz über 5 km klassisch, den 11. Platz im [[Skiathlon]] und den achten Platz mit der Staffel. Zu Beginn der Saison 2012/13 debütierte sie in [[Gällivare]] im [[Skilanglauf-Weltcup]] und kam dabei auf den 18. Platz mit der Staffel. Bei den [[Nordische Junioren-Skiweltmeisterschaften 2013|Nordischen Junioren-Skiweltmeisterschaften 2013]] in [[Liberec]] kam sie auf den 15. Platz im Skiathlon, auf den 13. Rang über 5 km Freistil und auf den 11. Platz mit der Staffel. Ihre besten Ergebnisse bei den [[Nordische Skiweltmeisterschaften 2013|Nordischen Skiweltmeisterschaften 2013]] im [[Fleimstal]] waren der 36. Platz im 30-km-Massenstartrennen und der 15. Rang mit der Staffel. Im Dezember 2013 nahm sie an der [[Winter-Universiade 2013]] in [[Lago di Tesero (Sportstätte)|Lago di Tesero]] teil. Dabei war der 19. Platz im Skiathlon ihre beste Platzierung. Im folgenden Monat wurde sie kasachische Meisterin in der Verfolgung. Bei den [[Nordische Junioren-Skiweltmeisterschaften 2014|U23-Weltmeisterschaften 2014]] im Fleimstal gelang ihr der 37. Platz im Sprint, der 32. Rang über 10 km klassisch und der 15. Platz im Skiathlon. Im Februar 2015 belegte sie bei den [[Nordische Junioren-Skiweltmeisterschaften 2015|U23-Weltmeisterschaften 2015]] in [[Almaty]] den 36. Platz im Sprint, den 23. Platz im Skiathlon und den 19. Rang über 10 km Freistil und bei den [[Nordische Skiweltmeisterschaften 2015|Nordischen Skiweltmeisterschaften 2015]] in [[Falun]] jeweils den 46. Platz im Sprint und im Skiathlon und den 41. Rang im 30-km-Massenstartrennen. Zu Beginn der Saison 2016/17 errang sie bei der [[Nordic Opening|Weltcup Minitour]] in [[Lillehammer]] den 48. Platz. Bei der [[Winter-Universiade 2017]] in Almaty gewann sie jeweils die Bronzemedaille im 15-km-Massenstartrennen, über 5 km klassisch und in der Verfolgung, die Silbermedaille mit der Staffel und die Goldmedaille im Mixed Teamsprint. Ihre besten Ergebnisse bei den [[Nordische Skiweltmeisterschaften 2017|Nordischen Skiweltmeisterschaften 2017]] in [[Lahti]] waren der 23. Platz im Skiathlon, der 14. Platz zusammen mit [[Anna Stojan]] im Teamsprint und der 12. Rang mit der Staffel. Zu Beginn der Saison 2017/18 holte sie beim [[Nordic Opening|Ruka Triple]], den sie auf dem 57. Platz beendete, mit dem 30. Platz über 10 km klassisch ihren ersten Weltcuppunkt. Die [[Tour de Ski 2017/18]] beendete sie auf dem 27. Platz. Dabei erreichte sie im [[Fleimstal|Val di Fiemme]] mit dem 16. Platz im 10-km-Massenstartrennen ihr bestes Ergebnis im Weltcupeinzel. Ihre besten Platzierungen bei den [[Olympische Winterspiele 2018|Olympischen Winterspielen 2018]] in [[Pyeongchang]] waren der 29. Platz im Sprint und der 20. Rang zusammen mit [[Walerija Tjulenewa]] im Teamsprint. Im März 2018 wurde sie in [[Schtschutschinsk]] kasachische Meisterin im Sprint und im Skiathlon.

Ihre besten Resultate bei den [[Nordische Skiweltmeisterschaften 2019|Nordischen Skiweltmeisterschaften 2019]] in [[Seefeld in Tirol]] waren der 33. Platz im 30-km-Massenstartrennen und der 15. Rang mit der Staffel. Im März 2019 wurde sie in [[Schtschutschinsk]] kasachische Meisterin im Sprint, in der Verfolgung und im 30-km-Massenstartrennen. In der Saison 2020/21 wurde sie kasachische Meisterin über 10 km klassisch und errang bei den [[Nordische Skiweltmeisterschaften 2021|Nordischen Skiweltmeisterschaften 2021]] in [[Oberstdorf]] den 52. Platz im Sprint und den 17. Platz im Teamsprint. Im April 2021 wurde sie von der FIS Independent Anti-Doping Delegate wegen des Verstoßes gegen die FIS-Anti-Doping-Regeln für ein Jahr gesperrt. Sie war im Jahr 2020 dreimal bei Dopingkontrollen nicht anwesend.<ref>[https://www.fis-ski.com/en/international-ski-federation/news-multimedia/news/cross-country-skier-anna-shevchenko-kaz-sanctioned Cross-country skier Anna Shevchenko (KAZ) sanctioned] auf fis-ski.com vom 26. Mai 2021 (abgerufen am 6. Dezember 2021)</ref>

== Weblinks ==
* {{FISDB|CC|166635}}

== Einzelnachweise ==
<references/>
{{SORTIERUNG:Schewtschenko, Anna}}
[[Kategorie:Skilangläufer (Kasachstan)]]
[[Kategorie:Olympiateilnehmer (Kasachstan)]]
[[Kategorie:Teilnehmer der Olympischen Winterspiele 2018]]
[[Kategorie:Sieger bei den World University Games (Skilanglauf)]]
[[Kategorie:Kasachischer Meister (Skilanglauf)]]
[[Kategorie:Teilnehmer der Winter-Universiade 2013]]
[[Kategorie:Teilnehmer der Winter-Universiade 2017]]
[[Kategorie:Kasache]]
[[Kategorie:Geboren 1993]]
[[Kategorie:Frau]]
[[Kategorie:Teilnehmer an den World University Games (Kasachstan)]]

{{Personendaten
|NAME=Schewtschenko, Anna
|ALTERNATIVNAMEN=
|KURZBESCHREIBUNG=kasachische Skilangläuferin
|GEBURTSDATUM=4. August 1993
|GEBURTSORT=
|STERBEDATUM=
|STERBEORT=
}}

title: Anna Schewtschenko

Nation: Kasachstan

Geburtstag: 4. August 1993 (31 Jahre)

title: Karriere

Status: zurückgetreten

title: Medaillenspiegel

Universiade: 1 × · 0 × · 3 ×

Gold: 2017 Almaty · Teamsprint

Bronze:
2017 Almaty · 5 km Klassisch
2017 Almaty · 15 km Klassisch
2017 Almaty · Verfolgung Freistil

title: Platzierungen im Skilanglauf-Weltcup

Debüt im Weltcup: 25. November 2012

title: Platzierungen im Continental Cup (COC)