text:
# Nybøl Nor
Nybøl Nor är en vik i Danmark. Den ligger i Region Syddanmark, i den södra delen av landet och har anslut till Flensburgfjorden.

wikiname: svwiki

title: Nybøl Nor

in_language: sv

wikitext:
{{geobox
| 1                 = Lake
<!-- *** Mallhuvud *** -->
| name              = Nybøl Nor
| native_name       =
| other_name        =
| category          = Vik
| etymology         =
| nickname          =
<!-- *** Bild *** -->
| image             = Nybøl Nor.3.JPG
| image_caption     = Tegelbruk vid Nybøl Nor.
<!-- *** Länder, regioner mm *** -->
| country           = Danmark
| country_flag      = true
| state             = [[Region Syddanmark]]
| state_type        = Region
| region            =
| region_type       =
| district          =
| district_type     =
| municipality      =
| municipality_type =
<!-- *** Huvudsjö, föremål i området mm *** -->
| parent            =
| city              =
| river             =
| landmark          =
<!-- *** Bifloder *** -->
| tributary_left    =
| tributary_right   =
<!-- *** Lägen, källa och mynning *** -->
| source            =
| source_location   =
| source_region     =
| source_country    =
| source_elevation  =
| source_lat_d      =
| source_lat_m      =
| source_lat_s      =
| source_lat_NS     =
| source_long_d     =
| source_long_m     =
| source_long_s     =
| source_long_EW    =
| source_confluence =
| mouth             =
| mouth_location    =
| mouth_region      =
| mouth_country     =
| mouth_elevation   =
| mouth_lat_d       =
| mouth_lat_m       =
| mouth_lat_s       =
| mouth_lat_NS      =
| mouth_long_d      =
| mouth_long_m      =
| mouth_long_s      =
| mouth_long_EW     =
<!-- *** Dimensioner och avrinningsområde *** -->
| area              =
| length            =
| width             =
| depth             =
| elevation         =
| volume            =
| watershed         =
<!-- *** Flöde *** -->
| discharge         =
| discharge_max     =
| discharge_min     =
<!-- *** Fria fält *** -->
| free              =
| free_type         =
<!-- *** Kartor *** -->
| map               = {{Kartposition Danmark|reliefkarta_om_den_finns}}
| map_caption       = Läge i Danmark
| map_locator_x     =
| map_locator_y     =
<!-- *** Fotnoter *** -->
| footnotes         =
| lat_d             = 54.92308
| long_d            = 9.63893
| timezone_label    = Europe/Copenhagen
| utc_offset        = +1
| utc_offset_DST    = +2
| timezone          = [[Central European Time|CET]]
| timezone_DST      = [[Central European Summer Time|CEST]]
| geonames          = 2616016
| map_locator       = Danmark
}}

'''Nybøl Nor''' är <!--H.BAY-->en [[havsvik|vik]] i [[Danmark]].<ref name = "gn2616016"/> Den ligger i <!--ADM1-->[[Region Syddanmark]], i den södra delen av landet och har anslut till [[Flensburgfjorden]].

== Källor ==

<references>
<ref name = "gn2616016">[{{Geonameslänk|gnid=2616016|name=nybol%20nor}} Nybøl Nor] hos [{{Geonamesabout}} Geonames.org (cc-by)]; post uppdaterad 2011-04-18; databasdump nerladdad 2015-05-23</ref>
</references>

[[Kategori:Bukter i Region Syddanmark]]
[[Kategori:Kontrollbehov inkommande wikilänkar]]

Land: Danmark

Region: Region Syddanmark

Tidszon: CET (UTC+1)

- sommartid: CEST (UTC+2)


text:
# Happy Truck ng Bayan
Happy Truck ng Bayan is a Philippine television variety show broadcast by TV5. It aired from June 14, 2015 to February 7, 2016, replacing Movie Max 5 and was replaced by Movie Max 5. The program airing every Sunday, 11:00am to 1:00pm, and The biggest project to date this year by the network and hosted by majority of the network's bunch of talents collectively known as "HappyPeeps".
Initially, HTNB visited selected barangays and places in Metro Manila (Manila, San Juan, Marikina, Quezon City, Caloocan, Valenzuela, to name a few) and Central Luzon (Pampanga), using a roving truck that transformed into a stage using remote control hydraulics system, with various segments and games cater to the growing number of audiences from Class D & E (masa).
Competed against long-time rivals ASAP of ABS-CBN, Sunday All Stars of GMA Network and its successor, the comedy-and-variety show Sunday PinaSaya, it was the brainchild project of TV5's Entertainment Division Head Wilma Galvante. HTNB also served as drive for advertisers and sponsors thru on-ground and below-the-line activation events and pluggings for the network's new shows.
HTNB did "taped as LIVE" shows in different parts of the country, in Northern Luzon, Southern Luzon, Visayas and Mindanao.

## Cast

### Main hosts
- Ogie Alcasid
- Janno Gibbs
- Derek Ramsay
- Gelli de Belen

### Co-hosts
- Mark Neumann
- Shaira Diaz
- Empoy Marquez
- Tuesday Vargas
- Martin Escudero
- Eula Caballero
- Alwyn Uytingco
- Jingo Ismol
- Toni Rodriguez-Aquino
- Kim Idol
- Tom Taus
- Ritz Azul

### Featuring
- SexBomb Girls

### Former cast
- Valeen Montenegro
- Mariel Rodriguez
- Vin Abrenica
- Jasmine Curtis-Smith
- Akihiro Blanco
- Empoy Marquez

## Segments
- Barangay Most Wanted
- Bida ng Dance Floor
- Ooohhh... Construction Worker - male personality search
- Barangay Bayani - nomination and voting for the most deserved neighbors of the barangay
- Ready, Set, Goma!
- Ta-Wattpad
- Sing-Ko - musical segment of Janno and Ogie (similar to their segment "Sobrang OJ Pare" then on SOP)
- Kwarta o Kwar-truck - segment on the final stretch of the show where the winner will take home P300,000 jackpot inside the lucky capsule

wikiname: enwiki

title: Happy Truck ng Bayan

in_language: en

wikitext:
{{Short description|2015–16 Philippine defunct television variety show}}
{{Use Philippine English|date=March 2023}}
{{Use mdy dates|date=March 2023}}
{{Infobox television
| image              =
| genre              = [[Game show]]
[[Variety show]]
| camera             =
| runtime            = 2 hours
| creator            = Wilma Galvante
| executive_producer = Juel Balbon
 Nelson Alindogan
| developer          = TV5 Entertainment Division
| director           = GB Sampedro
| presenter          = [[Ogie Alcasid]]
 [[Janno Gibbs]]
 [[Derek Ramsay]]
 [[Gelli de Belen]]
| country            = Philippines
| language           = Filipino
| network            = [[TV5 (Philippine TV network)|TV5]]
| first_aired        = {{start date|2015|6|14}}
| last_aired         = {{end date|2016|2|7}}
| num_episodes       = 35
| related            = {{Plainlist|
* ''[[Happy Truck HAPPinas]]''
* ''[[HAPPinas Happy Hour]]''
}}
}}

'''''Happy Truck ng Bayan''''' is a [[Philippine television]] [[variety show]] broadcast by [[TV5 (Philippine TV network)|TV5]]. It aired from June 14, 2015 to February 7, 2016, replacing ''Movie Max 5'' and was replaced by ''Movie Max 5''. The program airing every Sunday, 11:00am to 1:00pm, and The biggest project to date this year by the network and hosted by majority of the network's bunch of talents collectively known as "HappyPeeps".

Initially, ''HTNB'' visited selected barangays and places in Metro Manila (Manila, San Juan, Marikina, Quezon City, Caloocan, Valenzuela, to name a few) and Central Luzon (Pampanga), using a roving truck that transformed into a stage using remote control hydraulics system, with various segments and games cater to the growing number of audiences from Class D & E (masa).<ref>{{cite news | url=http://manilastandardtoday.com/2015/06/07/proud-to-be-happy-truck-ng-bayan-driver/ | title=Proud to be 'Happy Truck ng Bayan' driver | newspaper=The Standard | accessdate=August 16, 2015}}</ref>

Competed against long-time rivals ''[[ASAP (TV program)|ASAP]]'' of [[ABS-CBN Corporation|ABS-CBN]], ''[[Sunday All Stars]]'' of [[GMA Network]] and its successor, the [[comedy]]-and-variety show ''[[Sunday PinaSaya]]'', it was the brainchild project of TV5's Entertainment Division Head Wilma Galvante. HTNB also served as drive for advertisers and sponsors thru on-ground and below-the-line activation events and pluggings for the network's new shows.

''HTNB'' did "taped as LIVE" shows in different parts of the country, in Northern Luzon, Southern Luzon, Visayas and Mindanao.<ref>{{cite web | url=http://www.malaya.com.ph/business-news/entertainment/tv5-continues-drive-happiness | title=TV5 CONTINUES DRIVE FOR HAPPINESS | publisher=Malaya | accessdate=August 16, 2015}}</ref>

==Cast==
===Main hosts===
*[[Ogie Alcasid]]
*[[Janno Gibbs]]
*[[Derek Ramsay]]
*[[Gelli de Belen]]

===Co-hosts===
*Mark Neumann
*[[Shaira Diaz]]
*[[Empoy Marquez]]
*[[Tuesday Vargas]]
*[[Martin Escudero]]
*[[Eula Caballero]]
*[[Alwyn Uytingco]]
*Jingo Ismol
*Toni Rodriguez-Aquino
*Kim Idol
*Tom Taus
*[[Ritz Azul]]

===Featuring===
*[[SexBomb Girls]]

===Former cast===
*[[Valeen Montenegro]]
*[[Mariel Rodriguez]]
*[[Vin Abrenica]]
*[[Jasmine Curtis-Smith]]
*Akihiro Blanco
*[[Empoy Marquez]]

==Segments==
*Barangay Most Wanted
*Bida ng Dance Floor
*Ooohhh... Construction Worker - male personality search
*Barangay Bayani - nomination and voting for the most deserved neighbors of the barangay
*Ready, Set, Goma!
*Ta-Wattpad
*Sing-Ko - musical segment of Janno and Ogie (similar to their segment "Sobrang OJ Pare" then on SOP)
*Kwarta o Kwar-truck - segment on the final stretch of the show where the winner will take home P300,000 jackpot inside the lucky capsule

==See also==
*[[List of TV5 (Philippine TV network) original programming]]

==References==
{{reflist}}

==External links==
*[http://www.tv5.com.ph TV5 website] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20121006055529/http://www.tv5.com.ph/ |date=October 6, 2012 }}

{{Noontime variety shows in the Philippines}}

[[Category:TV5 (Philippine TV network) variety shows]]
[[Category:TV5 (Philippine TV network) original programming]]
[[Category:2015 Philippine television series debuts]]
[[Category:2016 Philippine television series endings]]
[[Category:2010s Philippine television series]]
[[Category:Filipino-language television shows]]

title: Happy Truck ng Bayan

Genre: Game show · Variety show

Created by: Wilma Galvante

Developed by: TV5 Entertainment Division

Directed by: GB Sampedro

Presented by: Ogie Alcasid · Janno Gibbs · Derek Ramsay · Gelli de Belen

Country of origin: Philippines

Original language: Filipino

title: Production

Executive producers: Juel Balbon · Nelson Alindogan

Running time: 2 hours

title: Original release

Release: June 14, 2015 – · February 7, 2016

title: Related

Related: - Happy Truck HAPPinas - HAPPinas Happy Hour


text:
# Anoteropsis westlandica
Anoteropsis westlandica is een spinnensoort in de taxonomische indeling van de wolfspinnen (Lycosidae).
Het dier behoort tot het geslacht Anoteropsis. De wetenschappelijke naam van de soort werd voor het eerst geldig gepubliceerd in 2002 door Cor J. Vink.

wikiname: nlwiki

title: Anoteropsis westlandica

in_language: nl

wikitext:
{{Taxobox spin
| naam              = ''Anoteropsis westlandica''
| titelweergave     = cursief
| afbeelding        =
| afbeeldingtekst   =
| familie           = [[Wolfspinnen|Lycosidae]] (Wolfspinnen)
| geslacht          = ''[[Anoteropsis]]''
| auteur            = [[Cor J. Vink]]
| datum             = 2002
| haakjes           =
}}
'''''Anoteropsis westlandica''''' is een [[spinnen (dieren)|spinnen]][[soort]] in de taxonomische indeling van de [[Wolfspinnen|wolfspinnen (Lycosidae)]].<ref>{{Brontabel|2012-Platnick}}</ref>

Het dier behoort tot het geslacht ''[[Anoteropsis]]''. De wetenschappelijke naam van de soort werd voor het eerst geldig gepubliceerd in 2002 door [[Cor J. Vink]].

{{Appendix}}
{{beginnetje|biologie|2011|10|21}}
{{DEFAULTSORT:Anoteropsis westlandica}}
[[Categorie:Anoteropsis|westlandica]]

title: Anoteropsis westlandica

Rijk: Animalia (Dieren)

Stam: Arthropoda (Geleedpotigen)

Klasse: Arachnida (Spinachtigen)

Orde: Araneae (Spinnen)

Familie: Lycosidae (Wolfspinnen)

Geslacht: Anoteropsis

title: Soort

Portaal: Biologie


text:
# قشر اوربیتوفرونتال
قشر اوربیتوفرونتال (به انگلیسی: Orbitofrontal cortex) یا ساده شده OFC, قسمتی از قشر پیش پیشانی مغز است که پروسه ذهنی تصمیم گیری را هدایت می‌کند و در پیش‌بینی نتایج تصمیمات گرفته شده و تطبیق رفتار با پیامد آن نقش ایفا می‌کند. در نخستی سانان نواحی ۱۱، ۱۲ و ۱۳ برودمن و در انسان نواحی برودمن ۱۱، ۱۰ و ۴۷ را به خود اختصاص میدهد.

## عملکرد
این ناحیه در درک پاداش و تنبیه نقش ایفا می‌کند و مارا راهنمایی می‌کند تا رفتار خود را با نتایج گرفته شده بر اساس رفتارمان تطبیق بدهیم. برخی پژوهش ها نشان می‌دهد اوربیتوفرونتال در شکل گیری اخلاق و ارزش هایمان نقش داشته و در مجرمان خشن مبتلا به سایکوپاتی که همدلی کمتری دارند اندازه این قسمت مغز کوچکتر از افراد عادی جامعه میباشد.آسیب به این ناحیه مغزی موجب بروز رفتار بچه گانه و نامناسب اجتماعی (گرفتن چیزهایی که از دیگران می‌خواهند بدون اجازه آنها، بی مسئولیتی و رعایت نکردن صف اجتماعی) میشود. این افراد به سختی پیامد کارهایشان را پیش بینی می‌کنند و قضاوت ضعیفی دارند و از اشتباهات خود یاد نمی‌گیرند.

## اهمیت بالینی
وسواس اجباری
کورتکس اوربیتوفرونتال نقش مهمی در نشان دادن میزان ارزش پاداش مرتبط با محرک و رفتار دارد. بنابراین اختلال در این ناحیه مغز می‌تواند باعث موازی شدن اشتباه برخی رفتار با دریافت پاداش می‌شود (مثال دست شستن) و این موضوع انعطاف پذیری ادراکی-ذهنی را کاهش داده که شخص احساس اجبار و اضطراب شدید برای انجام کار وسواسی خود می‌کند. این جفت شدن عمل همراه با پاداش ممکن است تقویت شده و جلوگیری از آن اجتناب ناپذیر می‌شود. در نتیجه این موازی شدن رفتار اجباری با پاداش و همچنین ناتوانی سایر نواحی لوب پیشانی برای مهار رفتار غیر عادی ایجاد شده توسط عقده های قاعده‌ای، این رفتار اجباری بارها و بارها تکرار میگردد. این جنبه های OCD  ویژگی های مشترک با اعتیاد دارد.

wikiname: fawiki

title: قشر اوربیتوفرونتال

in_language: fa

wikitext:
{{بازنویسی|تاریخ=مارس ۲۰۲۴}}
'''قشر اوربیتوفرونتال''' {{به انگلیسی|Orbitofrontal cortex}} یا ساده شده '''OFC''', قسمتی از قشر پیش پیشانی مغز است که پروسه ذهنی [[تصمیم‌گیری|تصمیم گیری]] را هدایت می‌کند و در پیش‌بینی نتایج تصمیمات گرفته شده و تطبیق رفتار با پیامد آن نقش ایفا می‌کند. در [[نخستی‌سانان|نخستی سانان]] نواحی [[ناحیه برودمن ۱۱|۱۱]]، ۱۲ و ۱۳ برودمن و در انسان نواحی برودمن [[برودمن ۱۱|۱۱]]، [[ناحیه برودمن ۱۰|۱۰]] و [[ناحیه برودمن ۴۷|۴۷]] را به خود اختصاص میدهد.<ref name="Kringelbach 2005">{{cite journal | author = Kringelbach M. L. | year = 2005 | title = The orbitofrontal cortex: linking reward to hedonic experience | journal = Nature Reviews Neuroscience | volume = 6 | issue = 9| pages = 691–702 | doi=10.1038/nrn1747 | pmid=16136173| s2cid = 205500365 }}</ref>
{{Infobox brain
| Name            = کورتکس اوربیتوفرونتال
| Latin           = cortex orbitofrontalis
| Image           = MRI of orbitofrontal cortex.jpg
| Caption         = محل تقریبی OFC نشان داده شده در تصویربرداری MRI از زاویه ساژیتال
| Image2          = Gray729 orbital gyrus.png
| Caption2        = سطح قدامی OFC در نیمکره چپ مغز
| IsPartOf        = [[لوب پیشانی]]
| Components      =
| Artery          =
| Vein            =
}}

== عملکرد ==
این ناحیه در درک پاداش و تنبیه نقش ایفا می‌کند و مارا راهنمایی می‌کند تا رفتار خود را با نتایج گرفته شده بر اساس رفتارمان تطبیق بدهیم.<ref>{{یادکرد ژورنال|صفحات=628-639|عنوان=The Neural Correlates of Positive Versus Negative Thought-action Fusion in Healthy Young Adults|تاریخ=2021|doi=https://doi.org/10.9758%2Fcpn.2021.19.4.628}}</ref> برخی پژوهش ها نشان می‌دهد اوربیتوفرونتال در شکل گیری اخلاق و ارزش هایمان نقش داشته و در مجرمان خشن مبتلا به سایکوپاتی که همدلی کمتری دارند اندازه این قسمت مغز کوچکتر از افراد عادی جامعه میباشد.آسیب به این ناحیه مغزی موجب بروز رفتار بچه گانه و نامناسب اجتماعی (گرفتن چیزهایی که از دیگران می‌خواهند بدون اجازه آنها، بی مسئولیتی و رعایت نکردن صف اجتماعی) میشود. این افراد به سختی پیامد کارهایشان را پیش بینی می‌کنند و قضاوت ضعیفی دارند و از اشتباهات خود یاد نمی‌گیرند.<ref>{{یادکرد کتاب|عنوان=Cognitive Neuroscience|عنوان کتاب=Cognitive Neuroscience|سال=2018|نام خانوادگی=T. Banich and Compton|doi=10.1017/9781316664018}}</ref>

== اهمیت بالینی ==
'''وسواس اجباری'''

کورتکس اوربیتوفرونتال نقش مهمی در نشان دادن میزان ارزش پاداش مرتبط با محرک و رفتار دارد. بنابراین اختلال در این ناحیه مغز می‌تواند باعث موازی شدن اشتباه برخی رفتار با دریافت پاداش می‌شود (مثال دست شستن) و این موضوع انعطاف پذیری ادراکی-ذهنی را کاهش داده که شخص احساس اجبار و اضطراب شدید برای انجام کار وسواسی خود می‌کند. این جفت شدن عمل همراه با پاداش ممکن است تقویت شده و جلوگیری از آن اجتناب ناپذیر می‌شود. در نتیجه این موازی شدن رفتار اجباری با پاداش و همچنین ناتوانی سایر نواحی لوب پیشانی برای مهار رفتار غیر عادی ایجاد شده توسط عقده های قاعده‌ای، این رفتار اجباری بارها و بارها تکرار میگردد. این جنبه های OCD  ویژگی های مشترک با اعتیاد دارد.<ref>{{یادکرد کتاب|عنوان=Understanding obsessive-compulsive disorder:Neuropsychology review|عنوان کتاب=Focus on decision making|سال=2006|صفحه‌ها=3-15|نام خانوادگی۲=Cavedini, P., Gorini, A and Bellodi, L.}}</ref>

== منابع ==
{{پانویس}}
<ref>{{یادکرد کتاب|عنوان=Dysfunction of the prefrontal cortex in addiction: Nature Reviews Neuroscience|سال=2011|جلد=12(11)|صفحه‌ها=652-669}}</ref><ref>{{یادکرد کتاب|عنوان=Cognitive Neuroscience|صفحه‌ها=1342-1363|پیوند نویسنده۲=Marie T. Banich}}</ref>

{{ارجاع‌دهی در ویکی‌پدیا|state=Marie T. Banicj}}Cognitive Neuroscience

{{یادکرد کتاب|عنوان=Cognitive Neuroscience|عنوان کتاب=Cognitive Neuroscience|سال=2018|نام خانوادگی=Marie T. Banich and Rebecca J. Compton|جلد=4}}
{{یادکرد کتاب|نام خانوادگی=Goldstein, R. Z., and Volkow|نام=Dysfunction oftheprefrontal cortex in addiction|عنوان=Dysfunction of the prefrontal cortex in addiction:Neuroimaging findings and clinical implications|جلد=12|سال=2011|ناشر=Nature Reviews Neuroscience|صفحه=652-669}}
{{پزشکی-خرد}}

[[رده:قشر مغز]]
[[رده:لوب پیشانی]]
[[رده:دستگاه لیمبیک]]
[[رده:اختلال وسواسی جبری]]

title: جزئیات

بخشی از: لوب پیشانی

title: شناسه‌ها

لاتین: cortex orbitofrontalis


text:
# العلاقات البوتانية البوروندية
العلاقات البوتانية البوروندية هي العلاقات الثنائية التي تجمع بين بوتان وبوروندي.

## مقارنة بين البلدين
هذه مقارنة عامة ومرجعية للدولتين:
| وجه المقارنة                                              | بوتان          | بوروندي                                    |
| --------------------------------------------------------- | -------------- | ------------------------------------------ |
| المساحة (كم2)                                             | 38.39 ألف      | 27.83 ألف                                  |
| عدد السكان (نسمة)                                         | 807.61 ألف     | 10.86 مليون                                |
| الكثافة السكانية (ن./كم²)                                 | 21.04          | 390.23                                     |
| العاصمة                                                   | تيمفو          | بوجومبورا، جيتيغا                          |
| اللغة الرسمية                                             | لغة دزونكا     | اللغة الكيروندية، لغة فرنسية، لغة إنجليزية |
| العملة                                                    | نغولترم بوتاني | فرنك بوروندي                               |
| الناتج المحلي الإجمالي (بليون دولار)                      | 2.51 مليار     | 3.48 مليار                                 |
| الناتج المحلي الإجمالي (تعادل القوة الشرائية) بليون دولار | 6.49 مليار     | 8.13 مليار                                 |
| الناتج المحلي الإجمالي الاسمي للفرد دولار أمريكي          | 2.66 ألف       | 277                                        |
| الناتج المحلي الإجمالي للفرد دولار أمريكي                 | 7.82 ألف       | 77                                         |
| مؤشر التنمية البشرية                                      | 0.605          | 0.400                                      |
| رمز المكالمات الدولي                                      | +975           | +257                                       |
| رمز الإنترنت                                              | .bt            | .bi                                        |
| المنطقة الزمنية                                           | ت ع م+06:00    | ت ع م+02:00                                |

## منظمات دولية مشتركة
يشترك البلدان في عضوية مجموعة من المنظمات الدولية، منها:
| علم المنظمة | اسم المنظمة                        | تاريخ انضمام بوتان | تاريخ انضمام بوروندي |
| ----------- | ---------------------------------- | ------------------ | -------------------- |
|             | مؤسسة التنمية الدولية              | 28 سبتمبر 1981     | 28 سبتمبر 1963       |
|             | يونسكو                             | 13 أبريل 1982      | 16 نوفمبر 1962       |
|             | وكالة ضمان الاستثمار متعدد الأطراف | 21 أكتوبر 2014     | 10 مارس 1998         |
|             | الأمم المتحدة                      | 21 سبتمبر 1971     | 18 سبتمبر 1962       |
|             | الاتحاد البريدي العالمي            | ?                  | ?                    |
|             | البنك الدولي للإنشاء والتعمير      | 28 سبتمبر 1981     | 28 سبتمبر 1963       |
|             | الاتحاد الدولي للاتصالات           | 15 سبتمبر 1988     | 16 فبراير 1963       |
|             | منظمة حظر الأسلحة الكيميائية       | ?                  | ?                    |
|             | مؤسسة التمويل الدولية              | 1 ديسمبر 2003      | 28 نوفمبر 1979       |
|             | منظمة الشرطة الجنائية الدولية      | ?                  | ?                    |

## وصلات خارجية
- موقع وزارة الخارجية البوتانية

wikiname: arwiki

title: العلاقات البوتانية البوروندية

in_language: ar

wikitext:
{{معلومات علاقات ثنائية
| اسم =العلاقات البوتانية البوروندية
| بلد1=بوتان
| بلد2=بوروندي
| خريطة ={{صورة مزدوجة|وسط|Bhutan on the globe (Bhutan centered).svg|120|Burundi (orthographic projection).svg|120|بوتان|بوروندي}}
}}
'''العلاقات البوتانية البوروندية''' هي [[علاقات دولية|العلاقات الثنائية]] التي تجمع بين [[بوتان]] و[[بوروندي]].<ref>{{استشهاد بكتاب|عنوان=أسس وقواعد العلاقات الدبلوماسية والقنصلية: دليل عمل الدبلوماسي والبعثات الدبلوماسية|مسار= https://books.google.ca/books?id=M2MrDAAAQBAJ&dq=%D8%A7%D9%84%D8%B9%D9%84%D8%A7%D9%82%D8%A7%D8%AA+%D8%A7%D9%84%D8%AF%D8%A8%D9%84%D9%88%D9%85%D8%A7%D8%B3%D9%8A%D8%A9|ناشر=Al Manhal|تاريخ=2001-01-01|ISBN=9796500022918|لغة=ar|الأول=ناظم عبد الواحد|الأخير=الجاسور|مسار أرشيف= https://web.archive.org/web/20191211172141/https://books.google.ca/books?id=M2MrDAAAQBAJ&dq=%D8%A7%D9%84%D8%B9%D9%84%D8%A7%D9%82%D8%A7%D8%AA+%D8%A7%D9%84%D8%AF%D8%A8%D9%84%D9%88%D9%85%D8%A7%D8%B3%D9%8A%D8%A9|تاريخ أرشيف=2019-12-11}}</ref><ref>{{استشهاد ويب
| مسار = https://www.aljazeera.net/encyclopedia/events/2017/7/24/%D8%A7%D8%AA%D9%81%D8%A7%D9%82%D9%8A%D8%A9-%D9%81%D9%8A%D9%8A%D9%86%D8%A7-%D9%84%D9%84%D8%B9%D9%84%D8%A7%D9%82%D8%A7%D8%AA-%D8%A7%D9%84%D8%AF%D8%A8%D9%84%D9%88%D9%85%D8%A7%D8%B3%D9%8A%D8%A9-%D8%B9%D8%A7%D9%85-1961
| عنوان = اتفاقية فيينا للعلاقات الدبلوماسية عام 1961
| موقع = www.aljazeera.net
| تاريخ الوصول = 2019-03-10
| مسار أرشيف = https://web.archive.org/web/20181004042359/http://www.aljazeera.net:80/encyclopedia/events/2017/7/24/اتفاقية-فيينا-للعلاقات-الدبلوماسية-عام-1961 | تاريخ أرشيف = 4 أكتوبر 2018 }}</ref><ref>{{استشهاد ويب|مسار=http://dspace.univ-msila.dz:8080//xmlui/handle/123456789/1523|عنوان=محاضرات في قانون العلاقات الدولية -العلاقات الدبلوماسية- السداسي الاول للسنة الجامعية 2017-2018|تاريخ=|ناشر=|الأخير=|الأول=|موقع=| مسار أرشيف = https://web.archive.org/web/20181023230558/http://dspace.univ-msila.dz:8080/xmlui/handle/123456789/1523 | تاريخ أرشيف = 23 أكتوبر 2018 }}</ref><ref>{{استشهاد ويب
| مسار = https://eipss-eg.org/%d9%85%d9%81%d9%87%d9%88%d9%85-%d8%a7%d9%84%d8%b9%d9%84%d8%a7%d9%82%d8%a7%d8%aa-%d8%a7%d9%84%d8%af%d9%88%d9%84%d9%8a%d8%a9-%d8%a5%d8%b4%d9%83%d8%a7%d9%84%d9%8a%d8%a7%d8%aa-%d8%a7%d9%84%d8%aa%d8%b9%d8%b1%d9%8a%d9%81/
| عنوان = مفهوم العلاقات الدولية: إشكاليات التعريف
| تاريخ = 2016-02-15
| موقع = المعهد المصري للدراسات
| لغة = ar
| تاريخ الوصول = 2019-03-10
| مسار أرشيف = https://web.archive.org/web/20180202011719/http://eipss-eg.org:80/مفهوم-العلاقات-الدولية-إشكاليات-التعريف/ | تاريخ أرشيف = 2 فبراير 2018 }}</ref><ref>{{استشهاد ويب
| مسار = http://arab-ency.com/detail/5243/%D8%A7%D9%84%D8%B9%D9%84%D8%A7%D9%82%D8%A7%D8%AA%20%D8%A7%D9%84%D8%AF%D9%88%D9%84%D9%8A%D8%A9
| عنوان = الموسوعة العربية {{!}} العلاقات الدولية (نظرية-)
| موقع = arab-ency.com
| تاريخ الوصول = 2019-03-10| مسار أرشيف = https://web.archive.org/web/20191223144948/http://arab-ency.com.sy/detail/5243 | تاريخ أرشيف = 23 ديسمبر 2019 }}</ref>
== مقارنة بين البلدين ==
هذه مقارنة [[سياسة مقارنة|عامة]] و[[مقارنة مرجعية|مرجعية]] للدولتين:
{| class="wikitable"
|-
! وجه المقارنة
! {{رمز علم|بوتان}} '''بوتان'''
! {{رمز علم|بوروندي}} '''بوروندي'''
|-
| '''[[قائمة الدول والتبعيات حسب المساحة|المساحة (كم2)]]'''
| 38.39 ألف
| 27.83 ألف
|-
| '''[[قائمة البلدان والتبعيات حسب عدد السكان|عدد السكان]] ([[نسمة]])'''
| 807.61 ألف<ref name="مولد تلقائيا1">[https://data.worldbank.org/indicator/SP.POP.TOTL تعداد السكان، الإجمالي] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190630224629/https://data.worldbank.org/indicator/SP.POP.TOTL |date=30 يونيو 2019}}</ref>
| 10.86 مليون<ref name="مولد تلقائيا1" />
|-
| '''[[قائمة البلدان والتبعيات حسب الكثافة السكانية|الكثافة السكانية (ن./كم²)]]'''
| 21.04
| 390.23
|-
| '''[[قائمة العواصم الوطنية|العاصمة]]'''
| [[تيمفو]]
| [[بوجومبورا]]، [[جيتيغا]]
|-
| '''[[لغة رسمية|اللغة الرسمية]]'''
| [[لغة دزونكا]]
| [[اللغة الكيروندية]]، [[اللغة الفرنسية|لغة فرنسية]]، [[اللغة الإنجليزية|لغة إنجليزية]]<ref>[https://www.iwacu-burundi.org/blogs/english/english-is-now-official-language-of-burundi/] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160304000609/http://www.iwacu-burundi.org/blogs/english/english-is-now-official-language-of-burundi/ |date=4 مارس 2016}}</ref>
|-
| '''ال[[عملة]]'''
| [[نغولترم بوتاني]]
| [[فرنك بوروندي]]
|-
| '''[[قائمة الدول حسب الناتج المحلي الإجمالي|الناتج المحلي الإجمالي (بليون دولار)]]'''
| 2.51 مليار<ref>[https://data.worldbank.org/indicator/NY.GDP.MKTP.CD?locations=BT إجمالي الناتج المحلي (القيمة الحالية بالدولار الأمريكي)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190312082217/https://data.worldbank.org/indicator/NY.GDP.MKTP.CD?locations=BT |date=12 مارس 2019}}</ref>
| 3.48 مليار<ref>[https://data.worldbank.org/indicator/NY.GDP.MKTP.CD?locations=BI إجمالي الناتج المحلي (القيمة الحالية بالدولار الأمريكي)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190312084345/https://data.worldbank.org/indicator/NY.GDP.MKTP.CD?locations=BI |date=12 مارس 2019}}</ref>
|-
| '''[[قائمة الدول حسب الناتج المحلي الإجمالي (تعادل القوة الشرائية)|الناتج المحلي الإجمالي (تعادل القوة الشرائية) بليون دولار]]'''
| 6.49 مليار<ref name="مولد تلقائيا2">[https://data.worldbank.org/indicator/NY.GDP.MKTP.PP.CD إجمالي الدخل القومي، وفقا لتعادل القوة الشرائية (بالأسعار الجارية للدولار الدولي)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190502105802/https://data.worldbank.org/indicator/NY.GDP.MKTP.PP.CD |date=2 مايو 2019}}</ref>
| 8.13 مليار<ref name="مولد تلقائيا2" />
|-
| '''[[قائمة الدول حسب الناتج المحلي الإجمالي (الاسمي) للفرد|الناتج المحلي الإجمالي الاسمي للفرد دولار أمريكي]]'''
| 2.66 ألف<ref name="مولد تلقائيا3">[https://data.worldbank.org/indicator/NY.GDP.PCAP.CD نصيب الفرد من إجمالي الناتج المحلي (بالأسعار الجارية للدولار الأمريكي)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190703102512/https://data.worldbank.org/indicator/NY.GDP.PCAP.CD |date=3 يوليو 2019}}</ref>
| 277<ref name="مولد تلقائيا3" />
|-
| '''[[قائمة الدول حسب الناتج المحلي الإجمالي (القدرة الشرائية) للفرد|الناتج المحلي الإجمالي للفرد دولار أمريكي]]'''
| 7.82 ألف<ref name="مولد تلقائيا4">[https://data.worldbank.org/indicator/NY.GDP.PCAP.PP.CD نصيب الفرد من إجمالي الناتج المحلي، وفقا لتعادل القوة الشرائية (بالأسعار الجارية للدولار الدولي)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190622102516/https://data.worldbank.org/indicator/NY.GDP.PCAP.PP.CD |date=22 يونيو 2019}}</ref>
| 77<ref name="مولد تلقائيا4" />
|-
| '''[[قائمة الدول حسب مؤشر التنمية البشرية|مؤشر التنمية البشرية]]'''
| 0.605<ref>[http://hdr.undp.org/en/countries/profiles/BTN | Human Development Reports] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180915115641/http://www.hdr.undp.org:80/en/countries/profiles/BTN |date=15 سبتمبر 2018}}</ref>
| 0.400<ref>[http://hdr.undp.org/en/countries/profiles/BDI | Human Development Reports] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180915024157/http://hdr.undp.org:80/en/countries/profiles/BDI |date=15 سبتمبر 2018}}</ref>
|-
| '''[[رمز الهاتف الدولي|رمز المكالمات الدولي]]'''
| +975
| +257
|-
| '''[[أيزو 3166|رمز الإنترنت]]'''
| [[.bt]]
| [[.bi]]
|-
| '''[[منطقة زمنية|المنطقة الزمنية]]'''
| [[ت ع م+06:00]]
| [[ت ع م+02:00]]
|}
== منظمات دولية مشتركة ==
يشترك البلدان في [[دولة عضو|عضوية]] مجموعة من [[منظمة دولية|المنظمات الدولية]]، منها:
{|
|width == "50%" valign == top|
{| border="1" width = "95%" border="1" cellpadding="4" cellspacing="0" style="margin: 0.5em 1em 0.5em 0; background: #f9f9f9; border: 1px #aaa solid; border-collapse: collapse;"
|-
!width = "20%"|علم المنظمة
!width = "30%"|اسم المنظمة
!width = "20%"|تاريخ انضمام بوتان
!width = "20%"|تاريخ انضمام بوروندي
|-
| [[ملف:Flag of None.svg|border|center|40px]]||[[مؤسسة التنمية الدولية]]||| 28 سبتمبر 1981 |||28 سبتمبر 1963
|-
| [[ملف:Flag of UNESCO.svg|border|center|40px]]||[[يونسكو]]||| 13 أبريل 1982<ref>[http://www.unesco.org/eri/cp/ListeMS_Indicators.asp List of UNESCO Member States | United Nations Educational, Scientific and Cultural Organization] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190614040058/http://www.unesco.org/eri/cp/ListeMS_Indicators.asp |date=14 يونيو 2019}}</ref> |||16 نوفمبر 1962
|-
| [[ملف:Flag of None.svg|border|center|40px]]||[[وكالة ضمان الاستثمار متعدد الأطراف]]||| 21 أكتوبر 2014 |||10 مارس 1998
|-
| [[ملف:Flag of the United Nations.svg|border|center|40px]]||[[الأمم المتحدة]]||| 21 سبتمبر 1971 |||18 سبتمبر 1962
|-
| [[ملف:Flag of UPU.svg|border|center|40px]]||[[الاتحاد البريدي العالمي]]||| ?<ref name="مولد تلقائيا5">[http://www.upu.int/en/the-upu/member-countries.html Universal Postal Union – Member countries] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190321182115/http://www.upu.int/en/the-upu/member-countries.html |date=21 مارس 2019}}</ref> |||?<ref name="مولد تلقائيا5" />
|-
| [[ملف:Flag of None.svg|border|center|40px]]||[[البنك الدولي للإنشاء والتعمير]]||| 28 سبتمبر 1981 |||28 سبتمبر 1963
|-
| [[ملف:Flag of None.svg|border|center|40px]]||[[الاتحاد الدولي للاتصالات]]||| 15 سبتمبر 1988<ref name="مولد تلقائيا6">[https://www.itu.int/online/mm/scripts/gensel8 List of Member States] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190504211441/https://www.itu.int/online/mm/scripts/gensel8 |date=4 مايو 2019}}</ref> |||16 فبراير 1963<ref name="مولد تلقائيا6" />
|-
| [[ملف:Flag of None.svg|border|center|40px]]||[[منظمة حظر الأسلحة الكيميائية]]||| ?<ref name="مولد تلقائيا7">[https://www.opcw.org/about-us/member-states Member States | OPCW] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180929130805/https://www.opcw.org/about-opcw/member-states/ |date=29 سبتمبر 2018}}</ref> |||?<ref name="مولد تلقائيا7" />
|-
| [[ملف:Flag of None.svg|border|center|40px]]||[[مؤسسة التمويل الدولية]]||| 1 ديسمبر 2003 |||28 نوفمبر 1979
|-
| [[ملف:Flag of None.svg|border|center|40px]]||[[منظمة الشرطة الجنائية الدولية]]||| ?<ref name="مولد تلقائيا8">[https://www.interpol.int/Who-we-are/Member-countries INTERPOL member countries] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20190222170452/https://www.interpol.int/Member-countries/World |date=22 فبراير 2019}}</ref> |||?<ref name="مولد تلقائيا8" />
|-
|}
|}
== وصلات خارجية ==
* [http://www.mfa.gov.bt/ موقع وزارة الخارجية البوتانية]
== مراجع ==
{{مراجع}}
{{علاقات بوتان الخارجية}}
{{علاقات بوروندي الخارجية}}
{{شريط بوابات|بوتان|بوروندي|علاقات دولية}}

[[تصنيف:العلاقات البوتانية البوروندية]]

title: العلاقات البوتانية البوروندية

بوتان: بوروندي


text:
# Chalcoscirtus martensi
Chalcoscirtus martensi is een spinnensoort in de taxonomische indeling van de springspinnen (Salticidae).
Het dier behoort tot het geslacht Chalcoscirtus. De wetenschappelijke naam van de soort werd voor het eerst geldig gepubliceerd in 1980 door Marek Żabka.

title: Chalcoscirtus martensi

wikitext:
{{Taxobox spin
| naam              = ''Chalcoscirtus martensi''
| titelweergave     = cursief
| afbeelding        =
| afbeeldingtekst   =
| familie           = [[Springspinnen|Salticidae]] (Springspinnen)
| geslacht          = ''[[Chalcoscirtus]]''
| auteur            = [[Marek Żabka]]
| datum             = 1980
| haakjes           =
}}
'''''Chalcoscirtus martensi''''' is een [[spinnen (dieren)|spinnen]][[soort]] in de taxonomische indeling van de [[Springspinnen|springspinnen (Salticidae)]].<ref>{{Brontabel|2012-Platnick}}</ref>

Het dier behoort tot het geslacht ''[[Chalcoscirtus]]''. De wetenschappelijke naam van de soort werd voor het eerst geldig gepubliceerd in 1980 door [[Marek Żabka]].

{{Appendix}}
{{beginnetje|biologie|2011|10|21}}
{{DEFAULTSORT:Chalcoscirtus martensi}}
[[Categorie:Chalcoscirtus|martensi]]

title: Chalcoscirtus martensi

Familie: Salticidae (Springspinnen)

Geslacht: Chalcoscirtus

title: Soort


text:
# سلوان الجابري
سلوان سنان چاسب الجابري هو لاعب كرة قدم عراقي-سويدي، يلعب بمركز وسط مهاجم.
لعب لصالح منتخب العراق تحت 23 سنة لكرة القدم سنة 2013.
وفي تموز 2022، انتقل للعب من نادي برسيلا لامونغان الإندونيسي إلى نادي الحدود العراقي.

title: سلوان الجابري

wikitext:
{{يتيمة|تاريخ=يوليو 2022}}
{{صندوق معلومات سيرة كرة قدم
| اسم اللاعب        = سلوان الجابري
| الاسم الأصلي       =
| صورة             =
| حجم_الصورة       =
| شرح              =
| اسم_كامل         = سلوان سنان چاسب الجابري
| تاريخ_الميلاد     ={{تاريخ الميلاد والعمر|1991|5|4|df=yes}}<ref name="selwanaljaberi">{{استشهاد ويب |عنوان=Sweden - S. Al Jaberi - Profile with news, career statistics and history - Soccerway |مسار=https://int.soccerway.com/players/selwan-al-jaberi/361853/ |ناشر= Soccerway |موقع=int.soccerway.com |تاريخ الوصول=21 January 2022| مسار أرشيف = https://web.archive.org/web/20220625125556/https://int.soccerway.com/players/selwan-al-jaberi/361853// | تاريخ أرشيف = 25 يونيو 2022 }}</ref>
| مكان_الميلاد      =
| طول              ={{الارتفاع|m=1.88}}<ref name="مولد تلقائيا1">{{استشهاد ويب |مسار=https://www.worldfootball.net/player_summary/selwan-al-jaberi/|عنوان=Selwan Al-Jaberi: Profile |موقع=worldfootball.net |ناشر=HEIM:SPIEL |تاريخ الوصول=22 June 2022| مسار أرشيف = https://web.archive.org/web/20220625123928/https://www.worldfootball.net/player_summary/selwan-al-jaberi/ | تاريخ أرشيف = 25 يونيو 2022 }}</ref><ref name="مولد تلقائيا1" />
| مركز             =[[مهاجم (كرة القدم)|مهاجم]]
| الجنسية          =
| النادي_الحالي    = [[نادي الحدود|الحدود]]
| رقم_النادي       =
| سنوات_الشباب1    =
| أندية_الشباب1    = [[Lunds BK]]
| سنوات1           = {{0|0000}}–2012
| أندية1           = [[GIF Nike]]
| مباريات1         =
| أهداف1           =
| سنوات2           = 2012–2013
| أندية2           = [[نادي إسلوفس|إسلوفس]]
| مباريات2         =
| أهداف2           =
| سنوات3           = 2013–2014
| أندية3           =[[Staffanstorps GIF|Staffanstorps]]
| مباريات3         =
| أهداف3           =
| سنوات4           = 2014–2016
| أندية4           = [[BW 90 IF]]
| مباريات4         =
| أهداف4           =
| سنوات5           = 2016–2017
| أندية5           = [[نادي أونيه|أونيه]]
| مباريات5         =
| أهداف5           =
| سنوات6           = 2017–2018
| أندية6           = [[نادي سودرتاليا|سودرتاليا]]
| مباريات6         =
| أهداف6           =
| سنوات7           = 2018–2019
| أندية7           = [[نادي هانينغه|هانينغه]]
| مباريات7         =
| أهداف7           =
| سنوات8           = 2019
| أندية8           = [[نادي مدينة لينشوبينغ|لينشوبينغ]]
| مباريات8         =
| أهداف8           =
| سنوات9           = 2019
| أندية9           = [[إف سي بانكوك|بانكوك]]
| مباريات9         = 11
| أهداف9           = 5
| سنوات10           = 2019–2020
| أندية10           = [[نادي جامعة كاسم بونديت|كاسم بونديت]]
| مباريات10         = 13
| أهداف10           = 4
| سنوات11           = 2020
| أندية11           = [[نادي كلنتن يونايتد|كلنتن يونايتد]]
| مباريات11         = 0
| أهداف11           = 0
| سنوات12           = 2020–2021
| أندية12           = [[نادي رانونغ يونايتد|رانونغ يونايتد]]
| مباريات12         = 15
| أهداف12           = 8
| سنوات13           = 2021–2022
| أندية13           = [[نادي لامبانغ|لامبانغ]]
| مباريات13         = 1
| أهداف13           = 0
| سنوات14           = 2022
| أندية14           = [[برسيلا لامونغان]]<ref name="selwanaljaberidetik">{{استشهاد ويب |عنوان=Persela Datangkan Selwan Al-Jaberi, Bomber Baru Pengganti Jabar Sharza |مسار=https://news.detik.com/berita-jawa-timur/d-5892347/persela-datangkan-selwan-al-jaberi-bomber-baru-pengganti-jabar-sharza |موقع=www.detik.com |تاريخ الوصول=21 January 2022 |لغة=id-ID| مسار أرشيف = https://web.archive.org/web/20220121132839/https://news.detik.com/berita-jawa-timur/d-5892347/persela-datangkan-selwan-al-jaberi-bomber-baru-pengganti-jabar-sharza | تاريخ أرشيف = 21 يناير 2022 }}</ref>
| مباريات14         = 13
| أهداف14           = 1
| سنوات15           =2022–
| أندية15           = [[نادي الحدود|الحدود]]
| مباريات15         =0
| أهداف15           =0
| سنوات_وطنية1     = 2013
| منتخب_وطني1      = [[منتخب العراق تحت 23 سنة لكرة القدم|منتخب العراق الأولمبي]]
| مباريات_وطنية1   = 4
| أهداف_وطنية1     = 0
| سنوات_وطنية2     =
| منتخب_وطني2      =
| مباريات_وطنية2   =
| أهداف_وطنية2     =
| سنوات_وطنية3     =
| منتخب_وطني3      =
| مباريات_وطنية3   =
| أهداف_وطنية3     =
| قوالب_ميدالية    =
| تحديث-نادي       =
| تحديث-منتخب_وطني =
| الموقع           =
}}
'''سلوان سنان چاسب الجابري''' هو [[لاعب كرة قدم]] [[العراق|عراقي]]-[[السويد|سويدي]]، يلعب بمركز وسط مهاجم.

لعب لصالح [[منتخب العراق تحت 23 سنة لكرة القدم]] سنة 2013.

وفي تموز 2022، انتقل للعب من نادي [[برسيلا لامونغان]] [[إندونيسيا|الإندونيسي]] إلى [[نادي الحدود]] العراقي.

== المصادر ==
{{مراجع}}
{{شريط بوابات|أعلام|السويد|العراق|كرة القدم|كرة القدم العراقية}}
{{بذرة لاعب وسط كرة قدم سويدي}}

[[تصنيف:لاعبو نادي الحدود]]
[[تصنيف:رياضيون رجال سويديون في القرن 21]]
[[تصنيف:لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في إندونيسيا]]
[[تصنيف:رياضيون عراقيون مغتربون في تايلاند]]
[[تصنيف:أشخاص أحياء]]
[[تصنيف:رياضيون عراقيون مغتربون في إندونيسيا]]
[[تصنيف:رياضيون عراقيون مغتربون في ماليزيا]]
[[تصنيف:رياضيون مغتربون في إندونيسيا]]
[[تصنيف:سويديون من أصل عراقي]]
[[تصنيف:لاعبو الدوري 1]]
[[تصنيف:لاعبو إف سي بانكوك]]
[[تصنيف:لاعبو بيرسيلا لامونغان]]
[[تصنيف:لاعبو دوري كرة القدم الماليزيي الممتاز]]
[[تصنيف:لاعبو كرة قدم سويديون]]
[[تصنيف:لاعبو كرة قدم عراقيون]]
[[تصنيف:لاعبو كرة قدم عراقيون مغتربون]]
[[تصنيف:لاعبو كرة قدم مغتربون في إندونيسيا]]
[[تصنيف:لاعبو كرة قدم مغتربون في تايلاند]]
[[تصنيف:لاعبو كرة قدم مغتربون في ماليزيا]]
[[تصنيف:لاعبو كرة قدم من ستوكهولم]]
[[تصنيف:لاعبو وسط كرة قدم رجالية]]

title: معلومات شخصية

الاسم الكامل: سلوان سنان چاسب الجابري

الميلاد: 4 مايو 1991 · ستوكهولم

مواطنة: السويد · العراق

مركز اللعب: مهاجم

الطول: 1.88 م (6 قدم 2 بوصة)

title: معلومات النادي

النادي الحالي: الحدود

title: مسيرة الشباب

سنوات: فريق

title: المسيرة الاحترافية1

سنوات: فريق · م. · (هـ.)

GIF Nike

إسلوفس

Staffanstorps

BW 90 IF

أونيه

سودرتاليا

هانينغه

لينشوبينغ
بانكوك · 11 · (5)

كاسم بونديت · 13 · (4)

كلنتن يونايتد · 0 · (0)

رانونغ يونايتد · 15 · (8)

لامبانغ · 1 · (0)

برسيلا لامونغان · 13 · (1)

الحدود · 0 · (0)

title: المنتخب الوطني

منتخب العراق الأولمبي · 4 · (0)

المنتخب الوطني: 1 عدد مرات الظهور مع الأندية وعدد الأهداف تحسب للدوري المحلي فقط · 2 عدد مرات الظهور مع المنتخب وعدد الأهداف .

المنتخب الوطني: تعديل مصدري - تعديل


text:
# Opius katonensis
Opius katonensis is een insect dat behoort tot de orde vliesvleugeligen (Hymenoptera) en de familie van de schildwespen (Braconidae). De wetenschappelijke naam van de soort werd voor het eerst geldig gepubliceerd door Fischer in 1961.

title: Opius katonensis

wikitext:
{{Taxobox insect
| naam = ''Opius katonensis''
| titelweergave = cursief
| afbeelding =
| orde = [[Vliesvleugeligen|Hymenoptera]] (Vliesvleugeligen)
| familie= [[Schildwespen|Braconidae]] (Schildwespen)
| geslacht = ''[[Opius]]''
| w-naam = ''Opius katonensis''
| auteur = Fischer
| datum = 1961
| haakjes =
| commons =
| species =
}}
'''''Opius katonensis''''' is een [[insecten|insect]] dat behoort tot de orde [[vliesvleugeligen]] (Hymenoptera) en de familie van de [[Schildwespen|schildwespen (Braconidae)]]. De wetenschappelijke naam van de soort werd voor het eerst geldig gepubliceerd door Fischer in 1961.

{{Beginnetje|biologie|2012|09|14}}

[[Categorie:Opius|katonensis]]

title: Opius katonensis

Klasse: Insecta (Insecten)

Orde: Hymenoptera (Vliesvleugeligen)

Familie: Braconidae (Schildwespen)

Geslacht: Opius

title: Soort

Portaal: Biologie · Insecten


text:
# Arthur Brown (engineer)
Arthur Brown M.Inst. C.E. (21 November 1851 - 13 April 1935)  was City Engineer for Nottingham, England from 1880 to 1919.

## Life
He was born on 21 November 1851 in Nottingham, the son of George Hutchinson Brown a Nottingham merchant. He was educated at Nottingham Grammar School.
On 13 March 1877 at All Saints' Church, Nottingham he married Caroline Goodwin (1854-1919), only daughter of T.A. Goodwin of Nottingham, and they had the following children:
- Lieutenant Arthur Goodwin Brown M.T., A.S.C. (1878-1947)
- Lieutenant Ernest Victor Brown R.G.A. (b.1880)
- Ethel Carrie Brown (b. 1883)
- Winifred M. Brown (1888-1918) (drowned in the sinking of a ship)[3]

For many years he lived in Glenthorne, Lucknow Avenue, Nottingham. He died on 13 April 1935 and left an estate valued at £43,626 (equivalent to £3,825,200 in 2023).

## Career
He was articled to the Borough Engineer Marriott Ogle Tarbotton becoming Assistant Borough Engineer in 1874, and succeeded to the role himself in 1880. He retired in 1919.

## Works
- Gregory Boulevard, Nottingham 1882-83[6]
- Lenton Boulevard, Nottingham 1882-83[6]
- Radford Boulevard, Nottingham 1882-83[6]
- Beck Valley storm water culvert, St Ann's Well Road, Nottingham 1882-83[6]
- St Peter's Gate churchyard disinterments and improvements 1884[6]
- Cattle Market, London Road, Nottingham 1885[6]
- King Street and Queen Street, Nottingham 1890[6]
- Victoria Park, Nottingham 1894
- Sneinton Baths, Nottingham 1895[6]
- Victoria Embankment, Nottingham 1898[6]
- Construction works for Nottingham Corporation Tramways 1900 onwards[6]
- Talbot Street power station extension 1900[6]
- St Ann's Well Road power station 1901-02[6] and extension 1919[7]
- Carrington Street bridge,[6] 1904
- Stoke and Bulcote Sewage Farm extension[6]
- Bridge over the Nottingham Canal, Trent Street[6]
- Bridge over the Nottingham Canal, Wilford Street[6]
- Milton Street, Nottingham (widening)[6]
- Bath Street, Nottingham (widening)[6]
- Manvers Street, Nottingham (widening)[6]
- Bulwell Forest Cricket Ground
- Lenton recreation ground
- Wilford Suspension Bridge Nottingham 1906[8]
- Street works depot, Church Street, Basford 1907-08
- Goose Gate, Nottingham, (widening) 1911
- Carlton Road, Nottingham (widening between Thorneywood Lane and the city boundary) 1913[9]

title: Arthur Brown (engineer)

wikitext:
{{Use dmy dates|date=April 2022}}
[[File:Victoria Embankment - geograph.org.uk - 2510856.jpg|thumb|Victoria Embankment, Nottingham, 1898]]
[[File:Trent Bridge Bus Depot, Bunbury Street - geograph.org.uk - 1536948.jpg|thumb|Tramway depot, Bunbury Street, Nottingham, now bus garage, 1901]]
[[File:Depot Climbing Nottingham.jpg|thumb|Former power station on St Ann's Well Road (1901-02), now Depot Climbing Nottingham]]
'''Arthur Brown''' M.Inst. C.E. (21 November 1851 - 13 April 1935)<ref>{{cite news |author=<!--Staff writer(s); no by-line.--> |title=Mr. Arthur Brown | url=https://www.britishnewspaperarchive.co.uk/viewer/bl/0001898/19350415/056/0003 |newspaper=Nottingham Journal |location=England  |date=15 April 1935 |access-date=5 March 2022 |via=British Newspaper Archive |url-access=subscription  }}</ref>  was City Engineer for [[Nottingham]], [[England]] from 1880<ref>{{cite book |last1=Briscoe |first1=John Potter |last2=Pike |first2=William Thomas |author-link= |date=1901 |title=Nottinghamshire and Derbyshire at the Opening of the Twentieth Century |url=http://www.nottshistory.org.uk/monographs/biographies1901/engineers.htm |location= |publisher=W.T. Pike and Company |page= |isbn=}}</ref> to 1919.

==Life==
He was born on 21 November 1851 in Nottingham, the son of George Hutchinson Brown a Nottingham merchant. He was educated at [[Nottingham Grammar School]].

On 13 March 1877 at [[All Saints' Church, Nottingham]] he married Caroline Goodwin (1854-1919), only daughter of T.A. Goodwin of Nottingham, and they had the following children:
*Lieutenant Arthur Goodwin Brown M.T., [[Royal Army Service Corps|A.S.C.]] (1878-1947)
*Lieutenant Ernest Victor Brown [[Royal Garrison Artillery|R.G.A.]] (b.1880)
*Ethel Carrie Brown (b. 1883)
*Winifred M. Brown (1888-1918) (drowned in the sinking of a ship)<ref>{{cite news |author=<!--Staff writer(s); no by-line.--> |title=Tragic fate of a Nottm. Nurse | url=https://www.britishnewspaperarchive.co.uk/viewer/bl/0000321/19180104/006/0001 |newspaper=Nottingham Evening Post |location=England  |date=4 January 1918 |access-date=5 March 2022 |via=British Newspaper Archive |url-access=subscription  }}</ref>

For many years he lived in Glenthorne, Lucknow Avenue, Nottingham. He died on 13 April 1935 and left an estate valued at £43,626 ({{Inflation|UK|43626|1935|r=-2|fmt=eq|cursign=£}}).{{Inflation-fn|UK|df=y}}

==Career==
He was articled to the Borough Engineer [[Marriott Ogle Tarbotton]] becoming Assistant Borough Engineer in 1874, and succeeded to the role himself in 1880. He retired in 1919.<ref>{{cite news |author=<!--Staff writer(s); no by-line.--> |title=Mr. Arthur Brown | url=https://www.britishnewspaperarchive.co.uk/viewer/bl/0001897/19190909/102/0005 |newspaper=Nottingham Journal |location=England  |date=9 September 1919 |access-date=5 March 2022 |via=British Newspaper Archive |url-access=subscription  }}</ref>

==Works==
{{div col}}
*Gregory Boulevard, Nottingham 1882-83<ref name=NEP1908>{{cite news |author=<!--Staff writer(s); no by-line.--> |title=The Maker of Modern Nottingham | url=https://www.britishnewspaperarchive.co.uk/viewer/bl/0000321/19080312/017/0005 |newspaper=Nottingham Evening Post |location=England  |date=12 March 1908 |access-date=5 March 2022 |via=British Newspaper Archive |url-access=subscription  }}</ref>
*Lenton Boulevard, Nottingham 1882-83<ref name=NEP1908/>
*Radford Boulevard, Nottingham 1882-83<ref name=NEP1908/>
*Beck Valley storm water culvert, St Ann's Well Road, Nottingham 1882-83<ref name=NEP1908/>
*St Peter's Gate churchyard disinterments and improvements 1884<ref name=NEP1908/>
*Cattle Market, London Road, Nottingham 1885<ref name=NEP1908/>
*King Street and Queen Street, Nottingham 1890<ref name=NEP1908/>
*Victoria Park, Nottingham 1894
*Sneinton Baths, Nottingham 1895<ref name=NEP1908/>
*Victoria Embankment, Nottingham 1898<ref name=NEP1908/>
*Construction works for [[Nottingham Corporation Tramways]] 1900 onwards<ref name=NEP1908/>
*Talbot Street power station extension 1900<ref name=NEP1908/>
*St Ann's Well Road power station 1901-02<ref name=NEP1908/> and extension 1919<ref>{{cite news |author=<!--Staff writer(s); no by-line.--> |title=New Power Plant | url=https://www.britishnewspaperarchive.co.uk/viewer/bl/0001897/19190716/084/0005 |newspaper=Nottingham Journal |location=England  |date=16 July 1919 |access-date=5 March 2022 |via=British Newspaper Archive |url-access=subscription  }}</ref>
*Carrington Street bridge,<ref name=NEP1908/> 1904
*Stoke and Bulcote Sewage Farm extension<ref name=NEP1908/>
*Bridge over the Nottingham Canal, Trent Street<ref name=NEP1908/>
*Bridge over the Nottingham Canal, Wilford Street<ref name=NEP1908/>
*Milton Street, Nottingham (widening)<ref name=NEP1908/>
*Bath Street, Nottingham (widening)<ref name=NEP1908/>
*Manvers Street, Nottingham (widening)<ref name=NEP1908/>
*Bulwell Forest Cricket Ground
*Lenton recreation ground
*[[Wilford Suspension Bridge]] Nottingham 1906<ref>{{cite book|author=Elain Harwood|year=2008|series=[[Pevsner Architectural Guides|Pevsner architectural guides]]|title=Nottingham: city guides|location=London|publisher=[[Yale University Press]]|ISBN=978-0-300-12666-2}}</ref>
*Street works depot, Church Street, Basford 1907-08
*Goose Gate, Nottingham, (widening) 1911
*Carlton Road, Nottingham (widening between Thorneywood Lane and the city boundary) 1913<ref>{{cite news |author=<!--Staff writer(s); no by-line.--> |title=Tenders. City of Nottingham | url=https://www.britishnewspaperarchive.co.uk/viewer/bl/0001896/19130517/069/0004 |newspaper=Nottingham Journal |location=England  |date=17 May 1913 |access-date=5 March 2022 |via=British Newspaper Archive |url-access=subscription  }}</ref>
{{div col end}}

==References==
{{Reflist}}

{{authority control}}

{{DEFAULTSORT:Brown, Arthur}}
[[Category:1851 births]]
[[Category:1935 deaths]]
[[Category:British civil engineers]]
[[Category:English civil engineers]]
[[Category:People educated at Nottingham High School]]


text:
# Польское музыкальное издательство
Польское музыкальное издательство (Polskie Wydawnictwo Muzyczne, PWM Edition) — музыкальное издательство, расположенное в Краковe. Основано в 1945 году. Специализируется на музыке польских композиторов XVII-XXI веков (в том числе новых произведений современных молодых композиторов). Первый издатель многих произведений Лютославского, Гурецкого, Киляра, Пендерецкого, Бацевич. Издало полные собрания сочинений Шимановского, Шопена, Венявского и Падеревского.
Также публикует музыкальные каталоги, словари, справочники и другую научную литературу. С 1979 по 2012 годы издало двенадцатитомную Музыкальную энциклопедию PWM (пол. Encyklopedia muzyczna PWM).

wikiname: ruwiki

title: Польское музыкальное издательство

in_language: ru

wikitext:
'''Польское музыкальное издательство''' (''Polskie Wydawnictwo Muzyczne'', ''PWM Edition'') — музыкальное [[издательство]], расположенное в [[Краков]]e. Основано в [[1945 год]]у. Специализируется на музыке польских композиторов XVII-XXI веков (в том числе новых произведений современных молодых композиторов). Первый издатель многих произведений [[Лютославский, Витольд|Лютославского]], [[Гурецкий, Хенрик Миколай|Гурецкого]], [[Киляр, Войцех|Киляра]], [[Пендерецкий, Кшиштоф|Пендерецкого]], [[Бацевич, Гражина|Бацевич]]. Издало полные собрания сочинений [[Шимановский, Кароль|Шимановского]], [[Шопен, Фредерик|Шопена]], [[Венявский, Генрик|Венявского]] и [[Падеревский, Игнаций Ян|Падеревского]].

Также публикует музыкальные каталоги, словари, справочники и другую научную литературу. С 1979 по 2012 годы издало двенадцатитомную {{не переведено 2|Музыкальная энциклопедия PWM|Музыкальную энциклопедию PWM|pl|Encyklopedia muzyczna PWM|Encyklopedia muzyczna PWM}}.

== Ссылки ==
* [http://www.pwm.com.pl/ Официальный сайт]{{ref-pl}}{{ref-en}}
* [http://www.culture.pl/inne-instytucje/-/eo_event_asset_publisher/sh2A/content/polskie-wydawnictwo-muzyczne Polskie Wydawnictwo Muzyczne на сайте Culture.pl (Adam Mickiewicz Institute)]{{ref-pl}}
* [http://www.pik.org.pl/pl,Foreign_Rights,Polskie_Wydawnictwo_Muzyczne_SA_PWM_Edition.html Polskie Wydawnictwo Muzyczne на сайте Polska Izba Książki] {{Wayback|url=http://www.pik.org.pl/pl,Foreign_Rights,Polskie_Wydawnictwo_Muzyczne_SA_PWM_Edition.html |date=20120307105324 }}{{ref-pl}}

[[Категория:Музыкальные издательства Польши]]
[[Категория:Издательства Польши]]
[[Категория:Издательства, основанные в 1945 году]]


text:
# Ambrosio Andonaegui Blanco
Ambrosio Andonaegui Blanco (Valparaíso, 7 de diciembre de 1815-Santiago, 5 de febrero de 1898) fue un abogado y político chileno.

## Vida
Fue hijo de don Francisco Andonaegui Marín y doña Manuela Pascuala Blanco Briones. Se graduó de abogado en 1836, en el Instituto Nacional.
Contrajo matrimonio con Elina Ana del Rosario Guarda Lorca, con quien tuvo descendencia.
Elegido diputado por Valparaíso para el período 1846-1849, integró la Comisión permanente de Gobierno y Relaciones Exteriores.
Fue oficial del Ministerio de Relaciones Exteriores y Secretario de la Intendencia de Colchagua (1847-1849)
Fue relator de la Corte de Apelaciones de La Serena. Ministro de la Corte de Concepción e Intendente de Concepción y de Valparaíso en diversas oportunidades, sirviendo además de alcalde de Valparaíso.
Desde 1854 a 1868 sirvió a la judicatura civil del puerto, lo que le valió alta y merecida reputación en las esferas oficiales. Fue uno de los fundadores del Liceo de Valparaíso.

wikiname: eswiki

title: Ambrosio Andonaegui Blanco

in_language: es

wikitext:
{{Ficha de autoridad
| imagen= Ambrosio Andonaegui Blanco y su esposa.jpg
| tamaño= 300px
| pieimagen= '''Ambrosio Andonaegui'''
| fecha de nacimiento= {{fecha|7|diciembre|1815}}
| fecha de fallecimiento= {{fecha|5|febrero|1898}} ({{edad|07|12|1815|05|02|1898}})
| lugar de nacimiento= {{Bandera|Chile}} [[Valparaíso]], [[Chile]]
| lugar de fallecimiento= {{Bandera|Chile}} [[Santiago de Chile|Santiago]], [[Chile]]

| escudo= Coat of Arms of Chile (1834-1920).svg
| cargo=[[Cámara de Diputados de Chile|Diputado de la República de Chile]]
| distrito=[[Valparaíso]] y [[Casablanca]]
| inicio= 1846
| final= 1849
| predecesor= [[Manuel Cerda Campos]]
| sucesor= [[Rafael Gatica Soiza]]

| partido= [[Partido Conservador (Chile)|Conservador]]
| profesión= [[Abogado]]
| padres = Francisco Andonaegui Marín<br />Manuela Pascuala Blanco Briones
| cónyuge= [[Elina Ana del Rosario Guarda Lorca]]
}}
'''Ambrosio Andonaegui Blanco''' ([[Valparaíso]], 7 de diciembre de 1815-[[Santiago de Chile|Santiago]], 5 de febrero de 1898) fue un abogado y político [[chile]]no.

== Vida ==
Fue hijo de don [[Francisco Andonaegui Marín]] y doña Manuela Pascuala Blanco Briones. Se graduó de abogado en 1836, en el [[Instituto Nacional General José Miguel Carrera|Instituto Nacional]].

Contrajo matrimonio con Elina Ana del Rosario Guarda Lorca, con quien tuvo descendencia.

Elegido diputado por [[Valparaíso]] para el período 1846-1849, integró la Comisión permanente de Gobierno y Relaciones Exteriores.

Fue oficial del [[Ministerio de Relaciones Exteriores de Chile|Ministerio de Relaciones Exteriores]] y Secretario de la Intendencia de [[Provincia de Colchagua|Colchagua]] (1847-1849)

Fue relator de la [[Corte de Apelaciones de La Serena]]. Ministro de la [[Corte de Apelaciones de Concepción|Corte de Concepción]] e Intendente de [[Provincia de Concepción (Chile)|Concepción]] y de [[Provincia de Valparaíso|Valparaíso]] en diversas oportunidades, sirviendo además de alcalde de [[Valparaíso]].

Desde 1854 a 1868 sirvió a la judicatura civil del puerto, lo que le valió alta y merecida reputación en las esferas oficiales. Fue uno de los fundadores del [[Liceo Eduardo de la Barra|Liceo de Valparaíso]].

== Bibliografía ==
{{listaref}}
* Diccionario Histórico y Biográfico de Chile; Fernando Castillo Infante, Lía Cortés y Jordi Fuentes; Editorial Zig-Zag, Santiago de Chile, 1996; página 40.

== Enlaces externos ==
* {{BiografiasBCN|Ambrosio_Andonaegui_Blanco}}

{{NF|1815|1898|Andonaegui Blanco, Ambrosio}}
[[Categoría:Nacidos en Valparaíso]]
[[Categoría:Alumnado del Instituto Nacional General José Miguel Carrera]]
[[Categoría:Abogados de Chile]]
[[Categoría:Conservadores de Chile]]
[[Categoría:Diputados de Chile en el siglo XIX]]
[[Categoría:Fallecidos en Santiago de Chile]]

title: · Diputado de la República de Chile · por Valparaíso y Casablanca

Predecesor: Manuel Cerda Campos

Sucesor: Rafael Gatica Soiza

title: Información personal

Nacimiento: 7 de diciembre de 1815 · Valparaíso, Chile

Fallecimiento: 5 de febrero de 1898 (82 años) · Santiago, Chile

Nacionalidad: Chilena

title: Familia

Padres: Francisco Andonaegui Marín · Manuela Pascuala Blanco Briones

Cónyuge: Elina Ana del Rosario Guarda Lorca

title: Información profesional

Ocupación: Abogado

Partido político: Conservador


text:
# Tramwaje w Kerczu
Tramwaje w Kerczu – zlikwidowany system tramwajowy w mieście Kercz na Krymie działający w latach 1935–1944.

## Historia
Budowę linii tramwajowej rozpoczęto w 1934 r. Otwarcie linii nastąpiło 7 listopada 1935. Wybudowana trasa o długości 5,9 km wiodła od Консервный завод do завод имени Войкова. W 1937 r. linię przedłużono z консервного завода do stacji kolejowej Kercz 1. W 1938 r. ogólna długość torów wynosiła 6,22 km w tym 5,6 km dla ruchu pasażerskiego, posiadano 5 wagonów silnikowych i 5 doczepnych, zajezdnia mogła pomieścić 20 wagonów. W marcu 1940 zainstalowano sieć trakcyjną nad zbudowaną w 1939 linią od stacji Kercz 1 do ulicy Советской. Po tej linii tramwaje zaczęły kursować 7 marca. W 1941 r. długość torów wynosiła 7,2 km, posiadano 6 wagonów silnikowych typu X i 6 wagonów doczepnych typu M. W czasie II wojny światowej w 1944 r. infrastruktura tramwajowa została zniszczona i nigdy nieodbudowana.
Tramwaje w Kerczu jako jedyne na Krymie miały szerokość toru wynoszącą 1524 mm.

## Tabor
Do obsług budowanej linii wiosną i latem 1935 do Kerczu dostarczono 4 wagony silnikowe typu X o nr 1 do 4, oraz 5 wagonów doczepnych typu M o nr 101 do 105. W 1937 dostarczono jeden wagon silnikowy. w drugiej połowie 1939 zakupiono 1 wagon silnikowy typu X i 1 doczepny typu M.

wikiname: plwiki

title: Tramwaje w Kerczu

in_language: pl

wikitext:
{{Transport publiczny infobox
 |nazwa                    = Tramwaje w Kerczu
 |nazwa oryginalna         =
 |typ systemu              = tramwaj
 |logo                     =
 |opis logo                =
 |grafika                  =
 |opis grafiki             =
 |państwo                  = ZSRR
 |lokalizacja              = [[Kercz]]
 |organizator              =
 |operator                 =
 |liczba linii             = 2
 |lata funkcjonowania      = 1935–1944
 |dzienna liczba pasażerów =
 |roczna liczba pasażerów  =
 |schemat                  =
 |opis schematu            =
 |długość sieci            = 7,2 km
 |rozstaw szyn             = 1524 mm
 |napięcie zasilania       =
 |liczba stacji            =
 |liczba zajezdni          =
 |liczba przystanków       =
 |liczba pojazdów          =
 |commons                  =
 |www                      =
}}
'''Tramwaje w Kerczu''' – zlikwidowany system [[tramwaj]]owy w mieście [[Kercz]] na [[Półwysep Krymski|Krymie]] działający w latach 1935–1944.

== Historia ==
Budowę linii tramwajowej rozpoczęto w 1934 r. Otwarcie linii nastąpiło 7 listopada 1935. Wybudowana trasa o długości 5,9 km wiodła od Консервный завод do завод имени Войкова. W 1937 r. linię przedłużono z консервного завода do stacji kolejowej Kercz 1. W 1938 r. ogólna długość torów wynosiła 6,22 km w tym 5,6 km dla ruchu pasażerskiego, posiadano 5 wagonów silnikowych i 5 doczepnych, zajezdnia mogła pomieścić 20 wagonów. W marcu 1940 zainstalowano sieć trakcyjną nad zbudowaną w 1939 linią od stacji Kercz 1 do ulicy Советской. Po tej linii tramwaje zaczęły kursować 7 marca. W 1941 r. długość torów wynosiła 7,2 km, posiadano 6 wagonów silnikowych typu X i 6 wagonów doczepnych typu M. W czasie [[II wojna światowa|II wojny światowej]] w 1944 r. infrastruktura tramwajowa została zniszczona i nigdy nieodbudowana.

Tramwaje w Kerczu jako jedyne na Krymie miały szerokość toru wynoszącą 1524 mm.

== Tabor ==
Do obsług budowanej linii wiosną i latem 1935 do Kerczu dostarczono 4 wagony silnikowe typu X o nr 1 do 4, oraz 5 wagonów doczepnych typu M o nr 101 do 105. W 1937 dostarczono jeden wagon silnikowy. w drugiej połowie 1939 zakupiono 1 wagon silnikowy typu X i 1 doczepny typu M.

== Bibliografia ==
* [http://transphoto.ru/city/138/ transphoto.ru]

[[Kategoria:Transport w Kerczu]]
[[Kategoria:Tramwaje w Rosji|Kercz]]

title: Tramwaje w Kerczu

Państwo: ZSRR

Lokalizacja: Kercz


text:
# Єлу Даші
Єлу Даші (кит.: 耶律大石; піньїнь: Yēlǜ Dáshí) або Єх — Лу Та — Ших (1087—1143) був засновником держави Кара-Китай, також відомий імператор династії Західної Ляо.  Він також відомий в мусульманських джерелах, як Нюші Тайфу, Кушкін Тайфу або Кушкін, син Байгу. Він біг з династії Ляо в північному Китаї, оскільки він був на межі знищення династією Юрчен Джин і рушив на захід до Середньої Азії, де він створив нову імперію у відому як східний Казахстан.

## Раннє життя
Єлу Даші був другорядним членом королівського клану Єлу в династії Ляо, а також восьмим нащадком імператора Тезю з Ляо. Його дата народження не зовсім зрозуміла, але, можливо, вона була або в 1087, або в 1094 році, за даними історії Ляо.
Історія Ляо описує його як «того, хто добре розбирається в киданнях і китайських скриптах, перевершував у верховій їзді і стрільбі з лука, і пройшов найвищий імператорський іспит в п'ятому році Тянкиної ери» (1115).
У сутінках династії він займав дедалі важливі адміністративні та військові посади.

## Біографія
Єлу Даші отримав класичну освіту в академії Ханьлинь за курсом ханської і киданської філології, що, втім, не завадило йому стати чудовим вершником і відмінним стрільцем.
У 1115 р Єлу Даші отримав вчений ступінь цзиньши, чин і призначення правителем областей Дай і Сячжоу (сучасна провінція Шаньсі, КНР). Війна з повсталими чжурчженямі вже була в повному розпалі, але лінія фронту поки проходила на півночі, в глибині Маньчжурії, і двадцятивосьмирічний намісник в цих боях участі не брав. Тільки в 1122 році йому вдалося зустрітися з новим імператором династії Ляо, тяньцзи-ді, який, рятуючись від насідаючих чжурчженів, прибув в свою південну столицю. Але і тут імператор колись могутньої держави не знайшов спокою, незабаром втік, поневірявся по окраїнах країни, в 1125 році був узятий в полон і помер на засланні.
Славу полководця Єлу Даші придбав ще в молодості, будучи командувачем військами Ляо під час війни з південнокитайською імперією Сун, з якої він вийшов переможцем. Тоді уряд китайської імперії Сун, проявляючи вже вкотре політичну короткозорість, вирішило скористатися тяжким становищем кидання і вдарити їм у спину. Китайські посли домовилися з чжурчженями про спільне наступі на південні області імперії Ляо і приурочили його до 1122 році. Китайський полководець Тун Гуань виступив на чолі великої армії, якій Єлу Даші зміг протиставити тільки 2 тисячі киданських і татабських вершників. Втім, цього виявилося достатньо — китайці були розбиті вщент. Після перемоги армія Єлу Даші зросла до 30 тисяч вершників за рахунок населення його області, знову повірило в киданську доблесть. Однак в 1119 році, коли чжурчжені все-таки захопили Ляо, Єлу Даші потрапив в полон, де провів деякий час на правах привілейованого бранця.
Пізніше, під час походу чжурчженів на залишки кидання, що об'єдналися навколо імператора тяньцзи-ді (天祚帝, Tiānzuòdì або Єлу яньсу — 耶律 延禧, Yēlǜ Yánxǐ; роки правління 1100—1125), Єлу Даші був у них провідником. Чжурчженська армія мала завданням схопити киданського імператора, але війська потрапили в болотисту місцевість і загрузли так, що не могли продовжувати похід. Тоді чжурчженського князь Цзун-ван (Zōngwàng) наказав пов'язаного Даші вивести військо до ставки імператора Ляо. Той вивів, і, хоча сам імператор встиг втекти, його гарем, сини, дочки, дядьки і сановники були схоплені ворогами. За цю зраду чжурчженського імператор Агуда віддав Єлу Даші честь і подарував йому дружину.
З полону Єлу Даші вдалося втекти назад до кидання. Можна було думати, що тяньцзи-ді поскаржиться на те, що через зраду Даші він позбувся всіх близьких людей, але той прийняв принца-перебіжчика з захопленням, тому що як раз в цей час кидання був запланований новий похід, щоб відвоювати у чжурчженів Західну і Південну столиці. Тут був доріг кожна людина, яка знає становище в стані ворога. Даші, краще представляючи стан справ, піддав прийнятий план кампанії жорстокій критиці. Він вказав, що східні області країни затоплені ворогами, дефіле в гірських проходах відступлені без бою, що імператор, який очолював армію, не готовий своєчасно до оборони, через що, природно, вся імперія потрапила в руки ворога. Натомість він запропонував свій план: навчати воїнів і чекати слушного моменту. Звичайно, його не послухали. Імператор кинув війська в наступ, яке повністю провалилося, незважаючи на те що 50 тисяч татарських вершників виступили на підтримку кидання. Даші, який під приводом хвороби відмовився від участі в кампанії, зробив ще одну спробу напоумити монарха, але настільки ж невдало. Судячи з того, що в наступному, 1125-му, році існування імперії Ляо припинилося, треба думати, що Єлу Даші правильно оцінив обстановку, а це виправдовує його подальші дії як в історичному, так і в етичному планах.
Не чекаючи неминучої катастрофи, восени 1124 року Єлу Даші вбив двох сановників, які проводили згубну політику непідготовлених і незабезпечених контрнаступів, оголосив себе ханом і вночі втік на захід, маючи при собі лише 200 вірних воїнів. Три дні потому він перетнув «Чорну річку» і опинився серед тангутів, їх полководець (сянвень) на ім'я Чуанг-ер подарували йому 400 коней, 20 верблюдів і тисячу овець. Це був мінімум, необхідний для того, щоб перейти пустелю. Кожен вершник отримав крім бойової, власної, одну в'ючного і одну заводну (тобто запасну) кінь. Військове обладнання і рідини можна було занурити на верблюдів, а вівці в степу — пересувний запас їжі. Завдяки допомозі онгутів Єлу Даші перетнув пустелю Гобі за три доби безперервного маршу і досяг фортеці Хотун на Орхон, крайнього західного пункту киданській імперії. Ця фортеця внаслідок своєї особливої важливості мала 20-тисячний гарнізон, без слова підкорилися Єлу Даші. Там він прийняв титул гурхана Північної Ляо, тобто «всенародного хана», і став прапором боротьби кочових племен із чжурчженськой експансією. До Даші стали стікатися киданські воїни і представники тих племен (джерела називають число 18 племен), що не бажали міняти владу Ляо на чжурчженського. У фортеці Даші закликав своїх прихильників готується до помсти чжучженям і відновленню Ляо, але для цього Даші пропонував відступити на Захід і звідки почати боротьбу з чжурчженямі. Воїнів готових боротися з Даші добровільно нарахували 10 з гаком тисяч. Були призначені чиновники, створені склади з припасами та зброєю. На новий рік за китайським календарем (за європейським йшов 1125 рік) Даші зробив жертвопринесення білому коні і сірого бика духам неба, землі, і предкам. Військо було зібрано і підготовлено до походу. Але сили у війні з чжурчженями були нерівні, і в 1129 році Єлу Даші йде ще далі на захід. Було направлено послання до Уйгурському ідикуту Білейге в якому Даші нагадав про милостиве зверненні Абаоцзі з уйгурами почався після західного походу кидання, коли імператор запропонував уйгурів відновити їх старі володіння в Джунгарії або поселитися в Ганьсу. Даші попросив у уйгурів право мирного проходу в країну «арабів». Білейге зустрівся в Даші і вони бенкетували три дні. Білейге подарував Даші 600 коней, 100 верблюдів, 3000 овець і дав можливість безперешкодно пройти через уйгурські землі, давши своїх синів і онуків в заручники на час проходу. Потім Даші чесно відпустив їх.
З цього часу кидані, які пішли з ним, отримують назву каракитаїв (кара-кидани — «чорні кидани»). Закріпившись у південній Джунгарії, він отримує владу над сімома осілими областями і вісімнадцятьма кочовими племенами. У цей період Середньою Азією правила династія Караханидів, через внутрішньосімейних чвар вимушена підкоритися сельджуцькому султану Санджар, самому впливовому правителю мусульманського Сходу.
Даші вдається без великих зусиль зайняти столицю караханідів, місто Баласагун, після чого йому підкоряються також Мавераннахр і Хорезм. В результаті Єлу Даші створює державу, що простягалася від Каспію до пустелі Гобі, яка в китайській історіографії згадується як «Західне Ляо». А частина каракитаїв, відокремившись від своїх одноплемінників, створюють на півночі степи незалежне найманське ханство. Відділення, мабуть, відбувалося за релігійною ознакою: усі наймані були несторіанами. Однак і в каракитайській імперії кількість несторіанські громад збільшувалася, і вони користувалися заступництвом держави.
З давньою мрією про відновлення киданської імперії Ляо на Далекому Сході Єлу Даші довелося розпрощатися. Спроби проведення активних військових дій і з боку чжурчженів у 1130—1131 рр., І з боку гурхана в 1134 році результатів не дали — війська обох сторін повернулися з походів, навіть не побачивши противника. Гори і пустелі зробили непримиренних ворогів взаємно недопустимі. Одні знайшли нову батьківщину, інші на руїнах Ляо створили імперію Цзінь (кит. 金朝 Jīn Cháo, букв. Золота).

## Вторгнення до Єруса і кінець династії Ляо
Юрченці, тунгуйські люди, які жили на півночі від Ляо в Маньчжурії, заснували династію Цзінь в 1115 році і почали панувати в Маньчжурії. Юрченці утворили союз з китайською династією Сун, щоб атакувати Ляо, і до 1122 року юрченці захопили велику частину Ляо, включаючи її верховну столицю Чифен. Імператор Ляо Тяньцзю втік на захід, а його дядько князь Єлу Чун утворив не надовго Північний Ляо в південній столиці Ляо Наньцзін (нині Пекін). Сили династії Сун під командуванням Тонгана напали на Північний Ляо з півдня, але під командуванням Даші і Сяо Гана китайська армія змогла відбити напади династії Сун. Проте юрченці продовжували просуватися з півночі, і в 1123 році захопили південну столицю. Незадовго до захоплення Юрча Даши вислизнув від 7000 своїх військ, щоб приєднатися до імператора Тяньцзю.
Даші пізніше був захоплений юрченцями, але через п'ять місяців врятувався, щоб знову приєднатися до імператора. Проте імператор сигналізував про свій намір напасти на юрченців, які, на думку Даші, були безглуздими, оскільки юрченці були в сильній позиції. Не можу переконати імператора, в 1124 році Даші очолив групу своїх товаришів — кітанців на північний захід до міста Кедун з гарнізоном Ляо. Імператор Тяньцзу був захоплений юрченцями в 1125 році, і династія Ляо розпалася.

## Міф про християнському царстві на Сході
Звістка про Катванську битву, докотившись до Європи, викликало хвилю чуток, домислів і казок про християнський государя Сходу пресвітера Іоанна, розбивши мусульманську армію Санджара. У католицького хрестового воїнства з'явилася надія на сильного союзника — християнське царство, що існувало на схід від Персії. Насправді його не було, але ідея його існування, його необхідність і навіть можливості здійснення виникла і грала роль в політичній і військовій історії Азії. Християнське царство, очолюване царем-священиком, — тільки мрія східних християн, але ця мрія була настільки дієва, що до моменту смерті Єлу Даші багатьом почала здаватися реальністю, і заради мрії примирилися колишні вороги — несторіани і яковіти (монофізити). Об'єднання цих двох церков, з повною зневагою до догматики, відбулося в 1142 році, ще за життя Єлу Даші.
Чутки про успіхи несторіанства на Сході проникли в Європу і дали їжу для виникнення легенди про попа Івана, могутньому східному царя-первосвященика, нібито бажає допомогти латинським хрестоносцям в їх походах. Цей міф, що з'явився 1145 році, через два роки після смерті Єлу Даші, в творах Оттона Фрейзінгенського, був повторений і іншими літописцями і сприймався як абсолютно достовірний. Папа римський Олександр III направив східному «попу Івану» велике послання, проте його посол не знайшов в Азії ні царя-первосвященика, ні його царства. Наступні мандрівники вважали героями легенди реально існували правителів-несторіан, які очолювали степові ханства. Гійом де Рубрук вважав, що мова йде про Інанч-хані найманського, а Марко Поло — що про Ван-хана Кераітском. Проте обидва вони очолили свої народи пізніше виникнення легенди про тата Іоаннові. В новітні часи особистість прототипу царя-первосвященика стала предметом досліджень і суперечок учених. Загадка роз'яснена В. В. Бартольді і остаточно вирішена Л. Н. Гумільовим, який присвятив цій проблемі цілу книгу. Героєм чуток, що переродилися в легенду про папі Івана, міг бути тільки гурхан Елюй Даші, фундатор кара-киданської держави. Відвідування його фінансувала несторианская уйгурів. У Катванській битві 1141 року війська Єлу Даші розгромили армію сельджуцького султана Санджара, доти вселяє жах папським хрестоносцям, хто здобув перемогу над кращими полководцями Європи. Хрестоносцям хотілося бачити в кара-киданням своїх союзників — так народилася легенда про папі Івана і його царстві.
Сам гурхан Єлу Даші несторіаніном не був. Виховання він отримав конфуціанське. Мусульманський автор Ібн аль-Асир називає його манихеев. Свої послання до мусульманських правителів гурхан передував ісламської формулою: «В Ім'я Бога, милостивого, милосердного». Достовірно відомо, що незадовго до смерті Єлу Даші перед своїми полками приносив сірого бика і білого коня в жертву неба, землі і предкам, а це явно акт давньомонгольскої «чорної віри». Втім, можливо, Єлу Даші (подібно Чингісхану і першим Чингізидів) відрізнявся релігійним байдужістю і здійснював язичницькі обряди на догоду частини своєї армії. Залишається нез'ясованим, чому Єлу Даші в легенді названий Іваном. Несторіан серед кара-кидання було не менше, ніж язичників, а ім'я Іоанн в несторіанські громадах Центральної Азії було дуже популярним.
В. В. Бартольді висловлював припущення про високу віротерпимості Єлу Даші. Гурхан не міг бути проповідником однієї будь-якої релігії. Перед ним стояло інше завдання — забезпечити мир в імперії, населеної представниками мало не всіх конфесій: християн і мусульман, буддистів і маніхеї, юдеїв і тенгріан. Багатий був і національно-племінний склад. У країні мирно уживалися, маючи взаємну вигоду від сусідства, селяни і городяни, кочівники і мисливці, купці і воїни. Щоб знизити ризик сепаратизму, Єлу Даші особисто призначав командирів сотень, об'єднуючи їх в більш великі підрозділи. Приділяючи велике значення армії, він в той же час будував міста в самому серці степу для зміцнення караванної торгівлі. Завдяки цьому країна процвітала.
Наступники Єлу Даші на кара-кіданського престолі було буддистами, і вони продовжували політику віротерпимості, закладену засновником імперії.
Слід зазначити, що прихильники ісламу ніяким утисків не наражалися — мусульманські автори хвалять справедливість гурхану і їх повагу до ісламу

## Рух на захід
Він почав наступати з 10 000 коней, невеликою силою, припускаючи принаймні 2 коня для кожної людини. Його нова база Кедуна простяглася близько 1500 км на північний захід від Пекіна, ймовірно, вздовж річки Орхон у провінції Булган. Це був старий гарнізон Ляо з 20 000 племінних вершників, хороших пасовищ і захищений пустелею на схід та південь. Ймовірно, він планував створити свої сили та атакувати юрченців, коли з'явилася можливість, яку він так і не зробив. Він взяв на себе контроль над стадами імператорських коней і отримав певну владу над місцевими племенами. Союзи із західним Ся на південь або династії Сун на південний схід ніколи не розвивалися. По мірі того, як юрченці посилилися, дезорганізовані землі на захід стали все більш привабливими. Існували вже значні племінні рухи на захід, в тому числі деякі хітанці. 13 березня 1130 він очолив Захід з менш ніж 20 000 чоловік. Після незначних боїв з єнісейськими киргизькими країнами він створив нову базу на річці Еміл на схід від нинішнього китайського кордону близько 1500 км на захід від Кедуна. Приблизно в той же час його вітав правителя Королівства Кочо (близько 500 км на південний схід від Еміля біля Турфана), який став його союзником або васалом. Влітку 1131 року він напав на Кашгар (більш ніж на 1000 км на схід від Кочо), був міцно переможений  і відійшов до Кочо. Юрченці послали армію за ним, але це не вдалося через відстань.

## Створення Кара-Кітай
У 1131 або 1132 роках він був проголошений його послідовниками Гурханом, новим центральноазійським титулом, що означає те, що він пристосовується до своєї нової батьківщини. Він встановив свою владу над Альмаліком і Каяліком (місце). На захід був дезорганізоване Кара-хандійське ханство. Караканидський правитель Баласагун, Ібрагім II б. Ахмад звернувся по допомогу до Карлюків і Канкалісів. У 1134 р. Даші знецінив його, зробив Баласагхун своєю новою столицею і взяв понад 16 тисяч хітанців, які служили старому правителю. Він поширював свою владу над Джетісу (східний Казахстан). Він послав дві армії на схід, щоб напасти на юрченців, що не вдалося. Він отримав контроль над тим, що зараз є Синьцзян. У травні 1137 року він переміг правителя Караханіда в Худжанді, а потім кілька років провів для укріплення своєї влади в Ферганській долині і Ташкенті, тим самим розширивши свою імперію на захід і південь.

## Битва за Катван
Потім караханідці були васалами селджуків, і Махмуд звернувся за допомогою до султана Сельджуку Ахмаду Санджара. У 1141 році Даші, переслідуючи конфлікт між караханідцями і кочівниками Карлука, вступили у прямий конфлікт із сельджуками. Санджар рушив зі своїми військами, щоб зустріти кара-китанів. Проте в битві при Катаві, Даші домігся рішучої перемоги над турками-сельджуками. Армія сельджуків завдала величезної кількості смертей, і Санджар ледве врятувався від своєї смерті, але його дружина та деякі з його кращих воїнів були захоплені. Сила сельджуків різко знизилася після битви, а держава Сельджук впала у внутрішнє повстання. Кара-китанці стали домінуючою силою в Центральній Азії, а Харазми і Караханиди стали васальними державами своєї імперії. Їх імперія контролювала територію, приблизно еквівалентну більшість сучасних Синьцзян, Киргизстану, Узбекистану, Таджикистану та південного Казахстану.

## Смерть і спадщина
Єлу Даші помер через два роки після битви на Катаві в 1143 році, майстра[що це?] більшості країн Центральної Азії. У момент своєї смерті Кара Хітай керував Трансоксіаною, Ферганою, Семиричжою, Таримським басейном та Уйгурією. Створена династія Єлю, яка тривала аж до її узурпації Кухлюгом, з наступним завоюванням її доменом Чингісханом в 1218 році.
Його перемога над сельджуками та його дружні відносини з несторіанським християнством, які процвітали за час Кара-Китаю, призвели до його зв'язку з легендою про пресвітера Іоанна, християнського короля на сході, який «був призначений», щоб перемогти іслам. Єпископ Отто Фрейзін вперше записав цю історію в 1145 році.

wikiname: ukwiki

title: Єлу Даші

in_language: uk

wikitext:
{{особа}}
'''Єлу Даші''' ({{zh|c=耶律大石|p=Yēlǜ Dáshí}}) або Єх — Лу Та — Ших (1087—1143) був засновником держави [[Каракитайське ханство|Кара-Китай]], також відомий імператор династії Західної Ляо.  Він також відомий в мусульманських джерелах, як Нюші Тайфу, Кушкін Тайфу або Кушкін, син Байгу. Він біг з династії Ляо в північному Китаї, оскільки він був на межі знищення династією Юрчен Джин і рушив на захід до Середньої Азії, де він створив нову імперію у відому як східний Казахстан.

== Раннє життя ==
Єлу Даші був другорядним членом королівського клану Єлу в династії Ляо, а також восьмим нащадком імператора Тезю з Ляо. Його дата народження не зовсім зрозуміла, але, можливо, вона була або в 1087, або в 1094 році, за даними історії Ляо.

Історія Ляо описує його як «того, хто добре розбирається в киданнях і китайських скриптах, перевершував у верховій їзді і стрільбі з лука, і пройшов найвищий імператорський іспит в п'ятому році Тянкиної ери» (1115).

У сутінках династії він займав дедалі важливі адміністративні та військові посади.

== Біографія ==
Єлу Даші отримав класичну освіту в академії Ханьлинь за курсом ханської і киданської філології, що, втім, не завадило йому стати чудовим вершником і відмінним стрільцем.

У 1115 р Єлу Даші отримав вчений ступінь цзиньши, чин і призначення правителем областей Дай і Сячжоу (сучасна провінція Шаньсі, КНР). Війна з повсталими чжурчженямі вже була в повному розпалі, але лінія фронту поки проходила на півночі, в глибині Маньчжурії, і двадцятивосьмирічний намісник в цих боях участі не брав. Тільки в 1122 році йому вдалося зустрітися з новим імператором династії Ляо, тяньцзи-ді, який, рятуючись від насідаючих чжурчженів, прибув в свою південну столицю. Але і тут імператор колись могутньої держави не знайшов спокою, незабаром втік, поневірявся по окраїнах країни, в 1125 році був узятий в полон і помер на засланні.

Славу полководця Єлу Даші придбав ще в молодості, будучи командувачем військами Ляо під час війни з південнокитайською імперією Сун, з якої він вийшов переможцем. Тоді уряд китайської імперії Сун, проявляючи вже вкотре політичну короткозорість, вирішило скористатися тяжким становищем кидання і вдарити їм у спину. Китайські посли домовилися з чжурчженями про спільне наступі на південні області імперії Ляо і приурочили його до 1122 році. Китайський полководець Тун Гуань виступив на чолі великої армії, якій Єлу Даші зміг протиставити тільки 2 тисячі киданських і татабських вершників. Втім, цього виявилося достатньо — китайці були розбиті вщент. Після перемоги армія Єлу Даші зросла до 30 тисяч вершників за рахунок населення його області, знову повірило в киданську доблесть. Однак в 1119 році, коли чжурчжені все-таки захопили Ляо, Єлу Даші потрапив в полон, де провів деякий час на правах привілейованого бранця.

Пізніше, під час походу чжурчженів на залишки кидання, що об'єдналися навколо імператора тяньцзи-ді (天祚帝, Tiānzuòdì або Єлу яньсу — 耶律 延禧, Yēlǜ Yánxǐ; роки правління 1100—1125), Єлу Даші був у них провідником. Чжурчженська армія мала завданням схопити киданського імператора, але війська потрапили в болотисту місцевість і загрузли так, що не могли продовжувати похід. Тоді чжурчженського князь Цзун-ван (Zōngwàng) наказав пов'язаного Даші вивести військо до ставки імператора Ляо. Той вивів, і, хоча сам імператор встиг втекти, його гарем, сини, дочки, дядьки і сановники були схоплені ворогами. За цю зраду чжурчженського імператор Агуда віддав Єлу Даші честь і подарував йому дружину.

З полону Єлу Даші вдалося втекти назад до кидання. Можна було думати, що тяньцзи-ді поскаржиться на те, що через зраду Даші він позбувся всіх близьких людей, але той прийняв принца-перебіжчика з захопленням, тому що як раз в цей час кидання був запланований новий похід, щоб відвоювати у чжурчженів Західну і Південну столиці. Тут був доріг кожна людина, яка знає становище в стані ворога. Даші, краще представляючи стан справ, піддав прийнятий план кампанії жорстокій критиці. Він вказав, що східні області країни затоплені ворогами, дефіле в гірських проходах відступлені без бою, що імператор, який очолював армію, не готовий своєчасно до оборони, через що, природно, вся імперія потрапила в руки ворога. Натомість він запропонував свій план: навчати воїнів і чекати слушного моменту. Звичайно, його не послухали. Імператор кинув війська в наступ, яке повністю провалилося, незважаючи на те що 50 тисяч татарських вершників виступили на підтримку кидання. Даші, який під приводом хвороби відмовився від участі в кампанії, зробив ще одну спробу напоумити монарха, але настільки ж невдало. Судячи з того, що в наступному, 1125-му, році існування імперії Ляо припинилося, треба думати, що Єлу Даші правильно оцінив обстановку, а це виправдовує його подальші дії як в історичному, так і в етичному планах.

Не чекаючи неминучої катастрофи, восени 1124 року Єлу Даші вбив двох сановників, які проводили згубну політику непідготовлених і незабезпечених контрнаступів, оголосив себе ханом і вночі втік на захід, маючи при собі лише 200 вірних воїнів. Три дні потому він перетнув «Чорну річку» і опинився серед тангутів, їх полководець (сянвень) на ім'я Чуанг-ер подарували йому 400 коней, 20 верблюдів і тисячу овець. Це був мінімум, необхідний для того, щоб перейти пустелю. Кожен вершник отримав крім бойової, власної, одну в'ючного і одну заводну (тобто запасну) кінь. Військове обладнання і рідини можна було занурити на верблюдів, а вівці в степу — пересувний запас їжі. Завдяки допомозі онгутів Єлу Даші перетнув пустелю Гобі за три доби безперервного маршу і досяг фортеці Хотун на Орхон, крайнього західного пункту киданській імперії. Ця фортеця внаслідок своєї особливої важливості мала 20-тисячний гарнізон, без слова підкорилися Єлу Даші. Там він прийняв титул гурхана Північної Ляо, тобто «всенародного хана», і став прапором боротьби кочових племен із чжурчженськой експансією. До Даші стали стікатися киданські воїни і представники тих племен (джерела називають число 18 племен), що не бажали міняти владу Ляо на чжурчженського. У фортеці Даші закликав своїх прихильників готується до помсти чжучженям і відновленню Ляо, але для цього Даші пропонував відступити на Захід і звідки почати боротьбу з чжурчженямі. Воїнів готових боротися з Даші добровільно нарахували 10 з гаком тисяч. Були призначені чиновники, створені склади з припасами та зброєю. На новий рік за китайським календарем (за європейським йшов 1125 рік) Даші зробив жертвопринесення білому коні і сірого бика духам неба, землі, і предкам. Військо було зібрано і підготовлено до походу. Але сили у війні з чжурчженями були нерівні, і в 1129 році Єлу Даші йде ще далі на захід. Було направлено послання до Уйгурському ідикуту Білейге в якому Даші нагадав про милостиве зверненні Абаоцзі з уйгурами почався після західного походу кидання, коли імператор запропонував уйгурів відновити їх старі володіння в Джунгарії або поселитися в Ганьсу. Даші попросив у уйгурів право мирного проходу в країну «арабів». Білейге зустрівся в Даші і вони бенкетували три дні. Білейге подарував Даші 600 коней, 100 верблюдів, 3000 овець і дав можливість безперешкодно пройти через уйгурські землі, давши своїх синів і онуків в заручники на час проходу. Потім Даші чесно відпустив їх.

З цього часу кидані, які пішли з ним, отримують назву каракитаїв (кара-кидани — «чорні кидани»). Закріпившись у південній Джунгарії, він отримує владу над сімома осілими областями і вісімнадцятьма кочовими племенами. У цей період Середньою Азією правила династія Караханидів, через внутрішньосімейних чвар вимушена підкоритися сельджуцькому султану Санджар, самому впливовому правителю мусульманського Сходу.

Даші вдається без великих зусиль зайняти столицю караханідів, місто Баласагун, після чого йому підкоряються також Мавераннахр і Хорезм. В результаті Єлу Даші створює державу, що простягалася від Каспію до пустелі Гобі, яка в китайській історіографії згадується як «Західне Ляо». А частина каракитаїв, відокремившись від своїх одноплемінників, створюють на півночі степи незалежне найманське ханство. Відділення, мабуть, відбувалося за релігійною ознакою: усі наймані були несторіанами. Однак і в каракитайській імперії кількість несторіанські громад збільшувалася, і вони користувалися заступництвом держави.

З давньою мрією про відновлення киданської імперії Ляо на Далекому Сході Єлу Даші довелося розпрощатися. Спроби проведення активних військових дій і з боку чжурчженів у 1130—1131 рр., І з боку гурхана в 1134 році результатів не дали — війська обох сторін повернулися з походів, навіть не побачивши противника. Гори і пустелі зробили непримиренних ворогів взаємно недопустимі. Одні знайшли нову батьківщину, інші на руїнах Ляо створили імперію Цзінь (кит. 金朝 Jīn Cháo, букв. Золота).

== Вторгнення до Єруса і кінець династії Ляо ==
Юрченці, тунгуйські люди, які жили на півночі від Ляо в Маньчжурії, заснували династію Цзінь в 1115 році і почали панувати в Маньчжурії. Юрченці утворили союз з китайською династією Сун, щоб атакувати Ляо, і до 1122 року юрченці захопили велику частину Ляо, включаючи її верховну столицю [[Чифен]]. Імператор Ляо Тяньцзю втік на захід, а його дядько князь Єлу Чун утворив не надовго Північний Ляо в південній столиці Ляо Наньцзін (нині Пекін). Сили династії Сун під командуванням Тонгана напали на Північний Ляо з півдня, але під командуванням Даші і Сяо Гана китайська армія змогла відбити напади династії Сун. Проте юрченці продовжували просуватися з півночі, і в 1123 році захопили південну столицю. Незадовго до захоплення Юрча Даши вислизнув від 7000 своїх військ, щоб приєднатися до імператора Тяньцзю.

Даші пізніше був захоплений юрченцями, але через п'ять місяців врятувався, щоб знову приєднатися до імператора. Проте імператор сигналізував про свій намір напасти на юрченців, які, на думку Даші, були безглуздими, оскільки юрченці були в сильній позиції. Не можу переконати імператора, в 1124 році Даші очолив групу своїх товаришів — кітанців на північний захід до міста Кедун з гарнізоном Ляо. Імператор Тяньцзу був захоплений юрченцями в 1125 році, і династія Ляо розпалася.

== Міф про християнському царстві на Сході ==
Звістка про Катванську битву, докотившись до Європи, викликало хвилю чуток, домислів і казок про християнський государя Сходу пресвітера Іоанна, розбивши мусульманську армію Санджара. У католицького хрестового воїнства з'явилася надія на сильного союзника — християнське царство, що існувало на схід від Персії. Насправді його не було, але ідея його існування, його необхідність і навіть можливості здійснення виникла і грала роль в політичній і військовій історії Азії. Християнське царство, очолюване царем-священиком, — тільки мрія східних християн, але ця мрія була настільки дієва, що до моменту смерті Єлу Даші багатьом почала здаватися реальністю, і заради мрії примирилися колишні вороги — несторіани і яковіти (монофізити). Об'єднання цих двох церков, з повною зневагою до догматики, відбулося в 1142 році, ще за життя Єлу Даші.

Чутки про успіхи несторіанства на Сході проникли в Європу і дали їжу для виникнення легенди про попа Івана, могутньому східному царя-первосвященика, нібито бажає допомогти латинським хрестоносцям в їх походах. Цей міф, що з'явився 1145 році, через два роки після смерті Єлу Даші, в творах Оттона Фрейзінгенського, був повторений і іншими літописцями і сприймався як абсолютно достовірний. Папа римський Олександр III направив східному «попу Івану» велике послання, проте його посол не знайшов в Азії ні царя-первосвященика, ні його царства. Наступні мандрівники вважали героями легенди реально існували правителів-несторіан, які очолювали степові ханства. Гійом де Рубрук вважав, що мова йде про Інанч-хані найманського, а Марко Поло — що про Ван-хана Кераітском. Проте обидва вони очолили свої народи пізніше виникнення легенди про тата Іоаннові. В новітні часи особистість прототипу царя-первосвященика стала предметом досліджень і суперечок учених. Загадка роз'яснена В. В. Бартольді і остаточно вирішена Л. Н. Гумільовим, який присвятив цій проблемі цілу книгу. Героєм чуток, що переродилися в легенду про папі Івана, міг бути тільки гурхан Елюй Даші, фундатор кара-киданської держави. Відвідування його фінансувала несторианская уйгурів. У Катванській битві 1141 року війська Єлу Даші розгромили армію сельджуцького султана Санджара, доти вселяє жах папським хрестоносцям, хто здобув перемогу над кращими полководцями Європи. Хрестоносцям хотілося бачити в кара-киданням своїх союзників — так народилася легенда про папі Івана і його царстві.

Сам гурхан Єлу Даші несторіаніном не був. Виховання він отримав конфуціанське. Мусульманський автор Ібн аль-Асир називає його манихеев. Свої послання до мусульманських правителів гурхан передував ісламської формулою: «В Ім'я Бога, милостивого, милосердного». Достовірно відомо, що незадовго до смерті Єлу Даші перед своїми полками приносив сірого бика і білого коня в жертву неба, землі і предкам, а це явно акт давньомонгольскої «чорної віри». Втім, можливо, Єлу Даші (подібно Чингісхану і першим Чингізидів) відрізнявся релігійним байдужістю і здійснював язичницькі обряди на догоду частини своєї армії. Залишається нез'ясованим, чому Єлу Даші в легенді названий Іваном. Несторіан серед кара-кидання було не менше, ніж язичників, а ім'я Іоанн в несторіанські громадах Центральної Азії було дуже популярним.

В. В. Бартольді висловлював припущення про високу віротерпимості Єлу Даші. Гурхан не міг бути проповідником однієї будь-якої релігії. Перед ним стояло інше завдання — забезпечити мир в імперії, населеної представниками мало не всіх конфесій: християн і мусульман, буддистів і маніхеї, юдеїв і тенгріан. Багатий був і національно-племінний склад. У країні мирно уживалися, маючи взаємну вигоду від сусідства, селяни і городяни, кочівники і мисливці, купці і воїни. Щоб знизити ризик сепаратизму, Єлу Даші особисто призначав командирів сотень, об'єднуючи їх в більш великі підрозділи. Приділяючи велике значення армії, він в той же час будував міста в самому серці степу для зміцнення караванної торгівлі. Завдяки цьому країна процвітала.

Наступники Єлу Даші на кара-кіданського престолі було буддистами, і вони продовжували політику віротерпимості, закладену засновником імперії.

Слід зазначити, що прихильники ісламу ніяким утисків не наражалися — мусульманські автори хвалять справедливість гурхану і їх повагу до ісламу

== Рух на захід ==
Він почав наступати з 10 000 коней, невеликою силою, припускаючи принаймні 2 коня для кожної людини. Його нова база Кедуна простяглася близько 1500 км на північний захід від Пекіна, ймовірно, вздовж річки Орхон у провінції Булган. Це був старий гарнізон Ляо з 20 000 племінних вершників, хороших пасовищ і захищений пустелею на схід та південь. Ймовірно, він планував створити свої сили та атакувати юрченців, коли з'явилася можливість, яку він так і не зробив. Він взяв на себе контроль над стадами імператорських коней і отримав певну владу над місцевими племенами. Союзи із західним Ся на південь або династії Сун на південний схід ніколи не розвивалися. По мірі того, як юрченці посилилися, дезорганізовані землі на захід стали все більш привабливими. Існували вже значні племінні рухи на захід, в тому числі деякі хітанці. 13 березня 1130 він очолив Захід з менш ніж 20 000 чоловік. Після незначних боїв з єнісейськими киргизькими країнами він створив нову базу на річці Еміл на схід від нинішнього китайського кордону близько 1500 км на захід від Кедуна. Приблизно в той же час його вітав правителя Королівства Кочо (близько 500 км на південний схід від Еміля біля Турфана), який став його союзником або васалом. Влітку 1131 року він напав на Кашгар (більш ніж на 1000 км на схід від Кочо), був міцно переможений  і відійшов до Кочо. Юрченці послали армію за ним, але це не вдалося через відстань.

== Створення Кара-Кітай ==
[[Файл:Lakebalkhashbasinmap.png|праворуч|міні|Жетисуська область: Баласагун був на захід від Алмати. Еміл був біля нижнього лівого кута вставки. Альмалік був поблизу Інін у верхній долині Ілі.]]
У 1131 або 1132 роках він був проголошений його послідовниками Гурханом, новим центральноазійським титулом, що означає те, що він пристосовується до своєї нової батьківщини. Він встановив свою владу над Альмаліком і Каяліком (місце). На захід був дезорганізоване Кара-хандійське ханство. Караканидський правитель Баласагун, [[Ібрагім II Богра-хан|Ібрагім II б. Ахмад]] звернувся по допомогу до Карлюків і Канкалісів. У 1134 р. Даші знецінив його, зробив Баласагхун своєю новою столицею і взяв понад 16 тисяч хітанців, які служили старому правителю. Він поширював свою владу над Джетісу (східний Казахстан). Він послав дві армії на схід, щоб напасти на юрченців, що не вдалося. Він отримав контроль над тим, що зараз є Синьцзян. У травні 1137 року він переміг правителя Караханіда в Худжанді, а потім кілька років провів для укріплення своєї влади в Ферганській долині і Ташкенті, тим самим розширивши свою імперію на захід і південь.

== Битва за Катван ==
[[Файл:Battle_of_Qatwan.png|міні|300x300пкс|Битва за Катван в 1141 році.]]
Потім караханідці були васалами селджуків, і Махмуд звернувся за допомогою до султана Сельджуку Ахмаду Санджара. У 1141 році Даші, переслідуючи конфлікт між караханідцями і кочівниками Карлука, вступили у прямий конфлікт із сельджуками. Санджар рушив зі своїми військами, щоб зустріти кара-китанів. Проте в битві при Катаві, Даші домігся рішучої перемоги над турками-сельджуками. Армія сельджуків завдала величезної кількості смертей, і Санджар ледве врятувався від своєї смерті, але його дружина та деякі з його кращих воїнів були захоплені. Сила сельджуків різко знизилася після битви, а держава Сельджук впала у внутрішнє повстання. Кара-китанці стали домінуючою силою в Центральній Азії, а Харазми і Караханиди стали васальними державами своєї імперії. Їх імперія контролювала територію, приблизно еквівалентну більшість сучасних Синьцзян, Киргизстану, Узбекистану, Таджикистану та південного Казахстану.

== Смерть і спадщина ==
Єлу Даші помер через два роки після битви на Катаві в 1143 році, майстра{{що це}} більшості країн Центральної Азії. У момент своєї смерті Кара Хітай керував Трансоксіаною, Ферганою, Семиричжою, Таримським басейном та Уйгурією. Створена династія Єлю, яка тривала аж до її узурпації Кухлюгом, з наступним завоюванням її доменом Чингісханом в 1218 році.

Його перемога над сельджуками та його дружні відносини з несторіанським християнством, які процвітали за час Кара-Китаю, призвели до його зв'язку з легендою про пресвітера Іоанна, християнського короля на сході, який «був призначений», щоб перемогти іслам. Єпископ Отто Фрейзін вперше записав цю історію в 1145 році.

== Примітки ==
{{Примітки}}

{{Правителі Каракитайського ханства}}

[[Категорія:Народились 1087]]
[[Категорія:Померли 1143]]
[[Категорія:Народились 1094]]
[[Категорія:Каракитайські хани]]
[[Категорія:Правителі XII століття]]

title: кит. 耶律大石

Помер: 1143 · Центральна Азія

Країна: Династія Ляо · Каракитаї

Діяльність: військовослужбовець

Посада: монарх

У шлюбі з: Empress Zhāodéd і Табуянь

Діти: Єлу Їлі