text:
# خانه مجردی
خانه مجردی یک اصطلاح عامیانه است و به خانه‌ای گفته می‌شود که ساکنین آن فرد یا افراد مجرد باشند.
خانه مجردی یک اصطلاح عامیانه برای فضای زندگی متعلق به یک مجرد (مرد مجرد) است که به عنوان یک فضای جمعی (برخلاف آیتم‌های فردی) با هدف تسهیل در فعالیت‌های روزانه طراحی شده‌است. محدود به کارکرد روزانه، استفاده از وقت آزاد، سرگرمی‌ها و علایق، سرگرمی دوستان، و اغوا کردن زنان نیست. اغلب خانه مجردی را می‌توان با بودجه بسیار محدودی تهیه کرد، همان‌طور که در مورد بسیاری از جوانان و دانشجویان کالج و در بین افراد مشهور دیده می‌شود.
خانه مجردی را نباید با اصطلاح رسمی آپارتمان مجردی اشتباه گرفت، که در املاک و مستغلات برای اشاره به آپارتمانی بدون اتاق خواب استفاده می‌شود که در آن اتاق اصلی به عنوان اتاق خواب، اتاق نشیمن و اتاق غذاخوری (و گاهی اوقات آشپزخانه) عمل می‌کند.

## تاریخچه
در انگلستان، اصطلاح خانه مجردی معمولاً به آپارتمانی گفته می‌شود که در آن یک مرد جوان مجرد به تنهایی زندگی می‌کند. اکثر دانشجویان در انگلستان قادر به پرداخت هزینه‌های این تجمل نیستند و مجبورند با دانشجویان دیگر زندگی کنند، از این رو موقعیت اجتماعی بالا به این معنای خاص این عبارت نسبت داده می‌شود.
در ایالات متحده به‌طور کلی به خانه‌ها یا آپارتمان‌های کوچکی گفته می‌شود که مردان مجرد، اغلب دانشجویان کالج / دانشگاه، تا زمانی که خانه‌ها یا آپارتمان‌های بزرگ‌تر یا مجلل‌تری به دست آورند، ازدواج کنند، یا به‌طور کلی از نظر استانداردهای زندگی و سلیقه «بالاتر» شوند، زندگی می‌کنند. همچنین در هنگام خروج از خانه والدین برای جوانان برای اولین بار به نماد استقلال و آزادی تبدیل شد.
در طول دهه‌های ۱۹۵۰ و ۱۹۶۰، خانه مجردی یکی از بهترین دارایی‌ها برای یک مرد جوان حرفه‌ای محسوب می‌شد. در اوایل قرن بیستم، حضور زن در خانه غالب بود در حالی که وظیفه مرد بود که نان آور خانه شود. در دهه ۱۹۵۰، نگرش مردان در مورد ازدواج با بازنمایی و باز بودن تمایلات جنسی تغییر کرد. در این مرحله، فکر مجرد بودن مورد استقبال قرار گرفت و اکثر مردان احساس راحتی کردند که آزادانه با تعدادی از زنان در رابطه باشند.
در اواخر دهه ۱۹۹۰، خانه‌های مجردی به فضاهای منحصر به فرد و زیستگاه بسیاری از جوانان عجیب و غریب تبدیل شدند، همان‌طور که در تصاویر عکاس Michael Rababy نشان داده شده‌است.

wikiname: fawiki

title: خانه مجردی

in_language: fa

wikitext:
{{ترجمه کنید}}
'''خانه مجردی''' یک اصطلاح [[عامیانه]] است و به خانه‌ای گفته می‌شود که ساکنین آن فرد یا افراد [[مجرد]] باشند.<ref>{{یادکرد وب
|عنوان= نامی جدید برای خانه مجردی
|نشانی= http://fararu.com/fa/news/180433}}</ref>

'''خانه مجردی''' یک اصطلاح عامیانه برای فضای زندگی متعلق به یک مجرد (مرد مجرد) است که به عنوان یک فضای جمعی (برخلاف آیتم‌های فردی) با هدف تسهیل در فعالیت‌های روزانه طراحی شده‌است. محدود به کارکرد روزانه، استفاده از وقت آزاد، سرگرمی‌ها و علایق، سرگرمی دوستان، و اغوا کردن زنان نیست. اغلب '''خانه مجردی''' را می‌توان با بودجه بسیار محدودی تهیه کرد، همان‌طور که در مورد بسیاری از جوانان و دانشجویان کالج و در بین افراد مشهور دیده می‌شود.<ref>{{Cite web|url=http://www.bachelorpadonline.com/|title=bachelorpadonline.com - Informationen zum Thema bachelorpadonline.|accessdate=|archiveurl=https://web.archive.org/web/20140517003237/http://bachelorpadonline.com/|archivedate=2014-05-17}}</ref>

'''خانه مجردی''' را نباید با اصطلاح رسمی [[استودیو ساختمان|آپارتمان مجردی]] اشتباه گرفت، که در املاک و مستغلات برای اشاره به آپارتمانی بدون اتاق خواب استفاده می‌شود که در آن اتاق اصلی به عنوان اتاق خواب، اتاق نشیمن و اتاق غذاخوری (و گاهی اوقات آشپزخانه) عمل می‌کند.

== تاریخچه ==
در [[بریتانیا|انگلستان،]] اصطلاح خانه مجردی معمولاً به آپارتمانی گفته می‌شود که در آن یک مرد جوان مجرد به تنهایی زندگی می‌کند. اکثر دانشجویان در انگلستان قادر به پرداخت هزینه‌های این تجمل نیستند و مجبورند با دانشجویان دیگر زندگی کنند، از این رو موقعیت اجتماعی بالا به این معنای خاص این عبارت نسبت داده می‌شود.

در [[ایالات متحده آمریکا|ایالات متحده]] به‌طور کلی به خانه‌ها یا [[آپارتمان]]های کوچکی گفته می‌شود که مردان مجرد، اغلب [[دانش‌آموز|دانشجویان]] [[کالج]] / [[دانشگاه]]، تا زمانی که خانه‌ها یا آپارتمان‌های بزرگ‌تر یا مجلل‌تری به دست آورند، ازدواج کنند، یا به‌طور کلی از نظر [[استاندارد زندگی|استانداردهای زندگی]] و [[ذائقه (جامعه‌شناسی)|سلیقه]] «بالاتر» شوند، زندگی می‌کنند. همچنین در هنگام خروج از خانه والدین برای جوانان برای اولین بار به نماد استقلال و آزادی تبدیل شد.

در طول دهه‌های ۱۹۵۰ و ۱۹۶۰، خانه مجردی یکی از بهترین دارایی‌ها برای یک مرد جوان حرفه‌ای محسوب می‌شد. در اوایل قرن بیستم، حضور زن در خانه غالب بود در حالی که وظیفه مرد بود که نان آور خانه شود. در دهه ۱۹۵۰، نگرش مردان در مورد ازدواج با بازنمایی و باز بودن تمایلات جنسی تغییر کرد. در این مرحله، فکر مجرد بودن مورد استقبال قرار گرفت و اکثر مردان احساس راحتی کردند که آزادانه با تعدادی از زنان در رابطه باشند.

در اواخر دهه ۱۹۹۰، خانه‌های مجردی به فضاهای منحصر به فرد و زیستگاه بسیاری از جوانان عجیب و غریب تبدیل شدند، همان‌طور که در تصاویر عکاس Michael Rababy نشان داده شده‌است.<ref>{{Cite news|last=Rababy|first=Michael|url=https://www.vice.com/en_us/article/bn57jd/photos-of-the-bathrooms-and-kitchens-of-americas-bachelors|title=Photos of the Bathrooms and Kitchens of America's Bachelors|date=April 15, 2014|work=Vice|accessdate=April 6, 2020}}</ref>

== جستارهای وابسته ==
== منابع ==
{{پانویس}}
* {{یادکرد وب
|عنوان= بررسی مهم‌ترین عوامل انتخاب «خانه مجردی»
|نشانی= http://www.farsnews.com/newstext.php?nn=13920722000661
|بازبینی= ۱۳ اوت ۲۰۱۵
|archive-date= ۲۴ سپتامبر ۲۰۱۵
|archive-url= https://web.archive.org/web/20150924124351/http://www.farsnews.com/newstext.php?nn=13920722000661
|dead-url= yes
}}
* {{یادکرد وب
|عنوان= چرا خانه‌های مجردی زیاد شد؟
|نشانی= http://fararu.com/fa/news/176666}}

[[رده:مسکن]]


text:
# Аракаевская пещера
Аракаевская (Большая Аракаевская) пещера — пещера на левом берегу реки Серги (бассейн реки Уфы), выше устья левого притока реки Сухой Лог, в 2,5 км на северо-восток от станции Аракаево Свердловской железной дороги, в Нижнесергинском районе Свердловской области.
Протяжённость ходов — 345 м, глубина — 20 м. Относится к спелеорайону Уфимского амфитеатра, Сергинскому подрайону. Имеет два входа на расстоянии 45 м друг от друга. Впервые исследована и описана свердловскими спелеологами в 1961 году. Съёмка проведена в 1965 году. Сформирована в живописных известняковых породах. На высоте 25 м над рекой в верхней части берегового склона расположен прямоугольный вход размером 12×6 м, обращён на север. Перед входом небольшая седлообразная площадка, надёжно маскирующая его со стороны реки. Сверху входное отверстие также незаметно. В одном из трёх гротов расположены небольшие озёра. Место зимовки самой крупной на Среднем Урале колонии летучих мышей.

wikiname: ruwiki

title: Аракаевская пещера

in_language: ru

wikitext:
{{Пещера
 |Название                = Аракаевская пещера
  |Национальное название  =
 |Изображение             = Аракаевская пещера.jpg
  |Подпись изображения    = Вход в пещеру
 |Координаты              = 56.46183/N/59.25359/E
  |CoordScale             =
 |Глубина                 = 20
 |Длина                   = 345
 |Объём                   =
 |Год открытия            = 1961
 |Тип                     = карстовая
 |Вмещающие породы        = известняк
 |Число входов            = 2
 |Категория сложности     =
 |Доступно для посетителей=
 |Освещение               = нет
 |Сайт                    =
 |Страна                  = Россия
  |Регион                 = Свердловская область
   |Район                 = Нижнесергинский район
}}
'''Аракаевская (Большая Аракаевская) пещера''' — пещера на левом берегу реки [[Серга (приток Уфы)|Серги]] (бассейн реки [[Уфа (река)|Уфы]]), выше устья левого притока реки [[Сухой Лог (приток Серги)|Сухой Лог]], в 2,5 км на северо-восток от станции [[Аракаево (станция)|Аракаево]] [[Свердловская железная дорога|Свердловской железной дороги]], в [[Нижнесергинский район|Нижнесергинском районе]] [[Свердловская область|Свердловской области]].

Протяжённость ходов — 345 м, глубина — 20 м. Относится к спелеорайону Уфимского амфитеатра, Сергинскому подрайону. Имеет два входа на расстоянии 45 м друг от друга. Впервые исследована и описана свердловскими спелеологами в 1961 году. Съёмка проведена в 1965 году. Сформирована в живописных известняковых породах. На высоте 25 м над рекой в верхней части берегового склона расположен прямоугольный вход размером 12×6 м, обращён на север. Перед входом небольшая седлообразная площадка, надёжно маскирующая его со стороны реки. Сверху входное отверстие также незаметно. В одном из трёх гротов расположены небольшие озёра. Место зимовки самой крупной на [[Средний Урал|Среднем Урале]] колонии летучих мышей.

== Литература ==
* {{книга
|автор          = Рундквист Н. А., Задорина О. В.
|заглавие       = Свердловская область. Иллюстрированная краеведческая энциклопедия
|место          = Екатеринбург
|издательство   = «Квист»
|год            = 2009
|страницы       = 112
|страниц        = 456
|isbn           = 978-5-85383-392-0
|тираж          = 5000
}}

== Ссылки ==
* {{cite web |url = http://oopt.aari.ru/oopt/%D0%9F%D0%B5%D1%89%D0%B5%D1%80%D0%B0-%D0%90%D1%80%D0%B0%D0%BA%D0%B0%D0%B5%D0%B2%D1%81%D0%BA%D0%B0%D1%8F-%D1%81-%D0%BE%D0%BA%D1%80%D1%83%D0%B6%D0%B0%D1%8E%D1%89%D0%B8%D0%BC%D0%B8-%D0%BB%D0%B5%D1%81%D0%B0%D0%BC%D0%B8 |title = Аракаевская пещера на сайте ООПТ России  |archive-url = https://web.archive.org/web/20181009200018/http://oopt.aari.ru/oopt/%D0%9F%D0%B5%D1%89%D0%B5%D1%80%D0%B0-%D0%90%D1%80%D0%B0%D0%BA%D0%B0%D0%B5%D0%B2%D1%81%D0%BA%D0%B0%D1%8F-%D1%81-%D0%BE%D0%BA%D1%80%D1%83%D0%B6%D0%B0%D1%8E%D1%89%D0%B8%D0%BC%D0%B8-%D0%BB%D0%B5%D1%81%D0%B0%D0%BC%D0%B8 |archive-date = 2018-10-09 }}

{{нет сносок|дата=2022-10-26}}

[[Категория:Памятники природы Свердловской области]]
[[Категория:Пещеры природного парка «Оленьи Ручьи»]]

title: Аракаевская пещера

Аракаевская пещера: · Вход в пещеру

title: Характеристики

Тип: карстовая

Вмещающие породы: известняк

title: Посещение

Освещение: нет

title: Расположение

Расположение:
56°27′43″ с. ш. 59°15′13″ в. д.
Аракаевская пещера

Страна: - Россия

Субъект РФ: Свердловская область

Район: Нижнесергинский район


text:
# Latvijas PSR čempionāts futbolā 1990
L'edizione 1990 del massimo campionato di calcio lettone fu la 46ª come competizione della Repubblica Socialista Sovietica Lettone; il titolo fu vinto dal Gauja Valmiera, giunto al suo primo titolo.

## Formato
Il campionato era formato da quattordici squadre che si incontrarono in gare di andata e ritorno per un totale di 26 incontri per squadra; erano assegnati due punti alla vittoria, un punto al pareggio e zero per la sconfitta.
Tuttavia le migliori squadre lettoni, cioè le prime quattro della precedente stagione e quelle iscritte al campionato sovietico, disputarono la Baltic League 1990.

## Classifica finale
|                        | Pos. | Squadra                 | Pt | G  | V  | N | P  | GF | GS | DR  |
| ---------------------- | ---- | ----------------------- | -- | -- | -- | - | -- | -- | -- | --- |
| RSS Lettone (bandiera) | 1.   | Gauja Valmiera          | 41 | 26 | 18 | 5 | 3  | 51 | 20 | +31 |
|                        | 2.   | VEF Riga                | 39 | 26 | 16 | 7 | 3  | 59 | 21 | +38 |
|                        | 3.   | Latgale Rēzekne         | 35 | 26 | 16 | 3 | 7  | 62 | 39 | +23 |
|                        | 4.   | Apgaismes Tehnika       | 33 | 26 | 15 | 3 | 8  | 60 | 31 | +29 |
|                        | 5.   | Sarkanais Kvadrats      | 32 | 26 | 13 | 6 | 7  | 40 | 30 | +10 |
|                        | 6.   | Celtnieks Rīga          | 26 | 26 | 11 | 4 | 11 | 48 | 46 | +2  |
|                        | 7.   | Jūrnieks                | 26 | 26 | 10 | 6 | 10 | 37 | 41 | -4  |
|                        | 8.   | Betons Vangazi          | 25 | 26 | 10 | 5 | 11 | 54 | 49 | +5  |
|                        | 9.   | Rigas Audums            | 25 | 26 | 11 | 3 | 12 | 59 | 76 | -17 |
|                        | 10.  | Varpa Ilukste           | 24 | 26 | 8  | 8 | 10 | 41 | 42 | -1  |
|                        | 11.  | Tiltubuvetajs Jēkabpils | 21 | 26 | 7  | 7 | 12 | 48 | 71 | -23 |
|                        | 12.  | Dizelists Riga          | 17 | 26 | 5  | 7 | 14 | 33 | 46 | -13 |
|                        | 13.  | Aditajs Ogre            | 16 | 26 | 6  | 4 | 16 | 30 | 50 | -20 |
|                        | 14.  | Dubna Preiļi            | 4  | 26 | 1  | 2 | 23 | 26 | 86 | -60 |

wikiname: itwiki

title: Latvijas PSR čempionāts futbolā 1990

in_language: it

wikitext:
{{Edizione di competizione sportiva
|nome = Latvijas PSR čempionāts futbolā 1990
|nome ufficiale = A klase 1990
|logo =
|dimensioni logo =
|competizione = Virslīga
|sport = Calcio
|edizione = 46
|organizzatore = [[Federazione calcistica della Lettonia|LFF]]
|date =
|data inizio =
|data fine =
|luogo bandiera = URS
|luogo = {{Bandiera|RSS Lettone|nome}}
|partecipanti = 17
|formula = [[Girone all'italiana]]
|vincitore = {{Calcio Gauja Valmiera|N}}
|volta = 1
|promozioni =
|retrocessioni ={{Calcio Fortuna Ogre|N|1984}}<br />{{Calcio Preili|N|1963}}
|miglior giocatore =
|miglior marcatore =
|miglior portiere =
|incontri disputati = 182
|gol = 648
|pubblico =
|immagine =
|didascalia =
|edizione precedente = [[Latvijas PSR čempionāts futbolā 1989|1989]]
|edizione successiva = [[Latvijas PSR čempionāts futbolā 1991|1991]]
}}
L'edizione '''1990''' del [[Virslīga|massimo campionato di calcio lettone]] fu la 46ª come competizione della [[Repubblica Socialista Sovietica Lettone]]; il titolo fu vinto dal '''[[Valmieras Futbola klubs|Gauja Valmiera]]''', giunto al suo primo titolo.

==Formato==
Il campionato era formato da quattordici squadre che si incontrarono in gare di andata e ritorno per un totale di 26 incontri per squadra; erano assegnati due punti alla vittoria, un punto al pareggio e zero per la sconfitta.

Tuttavia le migliori squadre lettoni, cioè le prime quattro della precedente stagione e quelle iscritte al campionato sovietico, disputarono la [[Baltic League 1990]].

==Classifica finale==
{| class="wikitable sortable" style="text-align: center; font-size: 90%;"
!width=7%|
!width=7%|{{Descrizione comando|Pos.|Posizione}}
!width=27%|Squadra
!width=10%|{{Descrizione comando|Pt|Punti}}
!width=7%|{{Descrizione comando|G|Giocate}}
!width=7%|{{Descrizione comando|V|Vinte}}
!width=7%|{{Descrizione comando|N|Nulle}}
!width=7%|{{Descrizione comando|P|Perse}}
!width=7%|{{Descrizione comando|GF|Gol fatti}}
!width=7%|{{Descrizione comando|GS|Gol subiti}}
!width=7%|{{Descrizione comando|DR|Differenza reti}}
|-style="background: #FFF000"
|{{Bandiera|RSS Lettone}}||1.||align=left|'''{{Calcio Gauja Valmiera}}'''||'''41'''||26||18||5||3||51||20||+31
|-
| ||2.||align=left|{{Calcio VEF}}||'''39'''||26||16||7||3||59||21||+38
|-
| ||3.||align=left|[[Sporta klubs Blāzma|Latgale Rēzekne]]||'''35'''||26||16||3||7||62||39||+23
|-
| ||4.||align=left|{{Calcio Apgaismes Tehnika}}||'''33'''||26||15||3||8||60||31||+29
|-
| ||5.||align=left|{{Calcio Sarkanais Kvadrats}}||'''32'''||26||13||6||7||40||30||+10
|-
| ||6.||align=left|[[Celtnieks Rīga]]||'''26'''||26||11||4||11||48||46||+2
|-
| ||7.||align=left|{{Calcio Jurnieks}}||'''26'''||26||10||6||10||37||41||-4
|-
| ||8.||align=left|[[Betons Vangazi]]||'''25'''||26||10||5||11||54||49||+5
|-
| ||9.||align=left|[[Rigas Audums]]||'''25'''||26||11||3||12||59||76||-17
|-
| ||10.||align=left|[[Varpa Ilukste]]||'''24'''||26||8||8||10||41||42||-1
|-
| ||11.||align=left|{{Calcio Jekabpils||1990}}||'''21'''||26||7||7||12||48||71||-23
|-
| ||12.||align=left|[[Dizelists Riga]]||'''17'''||26||5||7||14||33||46||-13
|-style="background:#FFCCCC;"
|{{simbolo|1downarrow red.svg|12}}||13.||align=left|{{Calcio Fortuna Ogre||1984}}||'''16'''||26||6||4||16||30||50||-20
|-style="background:#FFCCCC;"
|{{simbolo|1downarrow red.svg|12}}||14.||align=left|{{Calcio Preili||1963}}||'''4'''||26||1||2||23||26||86||-60
|}

==Collegamenti esterni==
*{{cita web|http://www.rsssf.com/tablesl/lethist.html|Campionati lettoni dal 1921 al 1996 su RSSSF.com|lingua=en}}
*{{cita web|url=http://foot.dk/Letstilling.asp?SeasonID=77|titolo=Classifica su Foot.dk|lingua=da|accesso=1 settembre 2012|dataarchivio=5 maggio 2012|urlarchivio=https://web.archive.org/web/20120505060345/http://www.foot.dk/Letstilling.asp?SeasonID=77|urlmorto=sì}}

{{Virsliga lettone storico}}
{{Portale|calcio}}

[[Categoria:Campionato lettone di calcio|1990]]

title: Latvijas PSR čempionāts futbolā 1990 · A klase 1990

Competizione: Virslīga

Sport: Calcio

Organizzatore: LFF

Luogo: Unione Sovietica · RSS Lettone

Formula: Girone all'italiana

title: Risultati

Vincitore: Gauja Valmiera · (1º titolo)

Retrocessioni: Aditajs Ogre · Dubna Preiļi

title: Statistiche

Gol segnati: 648 (3,56 per incontro)

title: Cronologia della competizione


text:
# Nevzad Hanım
Nevzad Hanım (Ottoman Turkish: نمت نوزاد خانم; "young heroine"; born Nimet Bargu and previously Nevzad Kalfa, after 1928 Nimet Seferoğlu; 2 March 1902 – 23 June 1992) was the fifth and last consort of Sultan Mehmed VI of the Ottoman Empire. She was the last woman to marry an Ottoman sultan.

## Early life
Nevzad Hanım was born on 2 March 1902 in Istanbul. Her origins were Albanian. Born as Nimet Bargu, she was the daughter of Şaban Efendi, a palace gardener, and his wife Hatice Hanım. She had a sister, Nesrin Hanım, two years younger than her, and a brother, Salih Bey. Hüseyin Bey, who was the husband of her paternal aunt, presented Nimet and her sister Nesrin in the imperial harem, where according to the custom of the Ottoman court her name was changed to Nevzad. She was then sent to the harem of Şehzade Mehmed Ziyaeddin, where she served as Kalfa in the entourage of Safiye Ünüvar's student princesses and had taken the same classes and training as they. She was educated by a woman named Ceylanyar Hanım. After Mehmed's accession to the throne in 1918, she became one of the kalfas and went over to his palace.

## First marriage
Nevzad married on 1 September 1921 in the Yıldız Palace. She was the last woman to marry an Ottoman sultan. She was given the title of "Second Ikbal", although, as fourth consort, she should have had that of Quarta Kadın. Mehmed was sixty-one while Nevzad was nineteen years old. The act of marrying her exacerbated the already frosty, and resentful relations between the children of later Sultan Mehmed V Reşad, and Mehmed VI's own family. Furthermore, Mehmed was so smitten by his new young consort as to be causing gossip in the capital due to his refusal to leave the harem and so part from her company.
Nevzad remained childless. She had a villa on the grounds of the Yıldız Palace. Her sister Nesrin, who had been renamed Sadiru, became senior lady-in-waiting to her. When Mehmed was deposed in 1922, she and other members of his family were imprisoned in the Feriye Palace, but managed to sneak out disguised as Kalfa. When the imperial family went to exile in March 1924, she stayed at Istanbul. On Mehmed's persisted requests, she and her sister Nesrin joined the deposed Sultan in San Remo, in May 1924.
Nevzad was with Mehmed at the time of his death on 15 May 1926. Sultanzade Sami Bey, son of the sultan's sister Mediha Sultan confronted Nevzad, and attracted attention to the possibility of his uncle's having been murdered. Sami Bey, doubted that Nevzad was involved in his death. He interrogated her, and then sealed her personal property after the sultan's cupboards. Soon after Mehmed's death, Nevzad returned to Istanbul with her sister.

## Second marriage
In 1928 she married captain Ziya Bey Seferoğlu, and took the name Nimet Seferoğlu. With him, she had a son and a daughter.

## Memoirs
In 1937, Nevzad published her memoirs under the title Yıldız'dan San Remo'ya. The memoirs were published in the Tan newspaper, and noteworthy information about Sultan Mehmed VI was gained. However, serious discussions were made about the memoir's reliability at that period. Apart from the release of the memoirs in 1937, Nevzad refused to talk about the sultan. In 1974, a journalist asked her what life had been like with Sultan Mehmed VI Vahideddin, and she replied: “I buried that time in the depths of my heart”.

## Death
Nevzad Hanım died at the age of ninety, on 23 June 1992 in her mansion in Göksu, Istanbul.

## Issue
Nevzad Hanım had no child by Mehmed VI, but she had a son and a daughter by her second marriage.

## Honour
- Order of Charity, 1st Class, 4 September 1921[25]

## Sources
- Açba, Leyla (2004). Bir Çerkes prensesinin harem hatıraları. L & M. ISBN 978-9-756-49131-7.
- Brookes, Douglas Scott (2010). The Concubine, the Princess, and the Teacher: Voices from the Ottoman Harem. University of Texas Press. ISBN 978-0-292-78335-5.
- Sakaoğlu, Necdet (2008). Bu mülkün kadın sultanları: Vâlide sultanlar, hâtunlar, hasekiler, kadınefendiler, sultanefendiler. Oğlak Yayıncılık. ISBN 978-9-753-29623-6.
- Uluçay, Mustafa Çağatay (2011). Padişahların kadınları ve kızları. Ankara: Ötüken. ISBN 978-9-754-37840-5.
- Yanatma, Servet (2007). The Deaths and Funeral Ceremonies of Ottoman Sultans (From Sultan Mahmud II TO Sultan Mehmed VI Vahideddin). Boğaziçi University.

wikiname: enwiki

title: Nevzad Hanım

in_language: en

wikitext:
{{Short description|Consort of Ottoman Sultan Mehmed VI}}
{{family name hatnote|Nevzad|wikt:hanım{{!}}Hanım||lang=Ottoman Turkish}}
{{Infobox royalty
| consort      = yes
| title        =
| name         = Nevzad Hanım
| image        =
| image_size   =
| caption      =
| spouse       = {{plainlist|
*{{marriage|[[Mehmed VI]]|1921|1926|end=died}}
*{{marriage|Ziya Seferoğlu
|1928}}}}
| issue        = ''Second marriage''
''Fülan'' Seferoğlu
''Fülane'' Seferoğlu
| full name    = {{langx|tr|Nimet Nevzad Hanım|italic=no}}{{sfn|Sakaoğlu|2008|p=708}}
{{langx|ota|نمت نوزاد خانم}}
| house        = Bargu (by birth)
[[Ottoman dynasty|Ottoman]] (by marriage)
| father       = Şaban Efendi
| mother       = Hatice Hanım
| birth_name   = Nimet Bargu
| birth_date   = 2 March 1902
| birth_place  = Hüseyin Bey Mansion, [[Vişnezade]], [[Beşiktaş]], [[Istanbul]], [[Ottoman Empire]]
| death_date   = {{death date and age|1992|6|23|1902|3|2|df=yes}}
| death_place  = [[Göksu]], [[Istanbul]], [[Turkey]]
| burial_place = [[Karacaahmet Cemetery]]
| religion     = [[Sunni Islam]]
}}

'''Nevzad Hanım''' ({{langx|ota|نمت نوزاد خانم}}; "''young heroine''"; born '''Nimet Bargu''' and previously '''Nevzad Kalfa''', after 1928 '''Nimet Seferoğlu'''; 2 March 1902 – 23 June 1992) was the fifth and last consort of Sultan [[Mehmed VI]] of the [[Ottoman Empire]]. She was the last woman to marry an Ottoman sultan.{{sfn|Uluçay|2011|p=264}}

==Early life==
Nevzad Hanım was born on 2 March 1902 in Istanbul. Her origins were [[Albanians|Albanian]].{{sfn|Uluçay|2011|p=264}} Born as Nimet Bargu, she was the daughter of Şaban Efendi, a palace gardener,{{sfn|Açba|2004|pages=123, 125}} and his wife Hatice Hanım. She had a sister, Nesrin Hanım,{{sfn|Açba|2004|p=123}} two years younger than her,{{sfn|Açba|2004|p=126}} and a brother, Salih Bey.{{sfn|Açba|2004|p=123}} Hüseyin Bey, who was the husband of her paternal aunt, presented Nimet and her sister Nesrin in the imperial harem, where according to the custom of the Ottoman court her name was changed to Nevzad.{{sfn|Açba|2004|pages=125–126}} She was then sent to the harem of [[Şehzade Mehmed Ziyaeddin]],{{sfn|Açba|2004|p=126}} where she served as [[Kalfa]] in the entourage of [[Safiye Ünüvar]]'s student princesses and had taken the same classes and training as they. She was educated by a woman named Ceylanyar Hanım. After Mehmed's accession to the throne in 1918, she became one of the kalfas and went over to his palace.{{sfn|Brookes|2010|p=269}}{{sfn|Açba|2004|p=127}}

==First marriage==
[[File:Nevzad Hanım Köşkü.jpg|thumb|left|Mansion of Nevzad Hanım located at the [[Yıldız Palace]]]]
Nevzad married on 1 September 1921{{sfn|Uluçay|2011|p=264}}{{sfn|Sakaoğlu|2008|p=707}} in the [[Yıldız Palace]]. She was the last woman to marry an Ottoman sultan. She was given the title of "Second Ikbal", although, as fourth consort, she should have had that of Quarta Kadın.{{sfn|Açba|2004|p=124}}<ref>{{cite book|first1=Rumeysa|last1=Aredba|first2=Edadil|last2=Açba|title=Sultan Vahdeddin'in San Remo Günleri|publisher=Timaş Yayınları|year=2009|pages=28|isbn=978-9-752-63955-3}}</ref> Mehmed was sixty-one while Nevzad was nineteen years old.{{sfn|Brookes|2010|p=269 n. 65}} The act of marrying her exacerbated the already frosty, and resentful relations between the children of later Sultan [[Mehmed V|Mehmed V Reşad]], and Mehmed VI's own family. Furthermore, Mehmed was so smitten by his new young consort as to be causing gossip in the capital due to his refusal to leave the harem and so part from her company.{{sfn|Brookes|2010|p=269 n. 67}}

Nevzad remained childless. She had a villa on the grounds of the Yıldız Palace.{{sfn|Brookes|2010|p=270}} Her sister Nesrin, who had been renamed Sadiru, became senior lady-in-waiting to her.{{sfn|Açba|2004|p=127}} When Mehmed was deposed in 1922, she and other members of his family were imprisoned in the Feriye Palace, but managed to sneak out disguised as Kalfa.{{sfn|Brookes|2010|p=271}} When the imperial family went to exile in March 1924, she stayed at Istanbul.{{sfn|Açba|2004|p=198}} On Mehmed's persisted requests, she and her sister Nesrin joined the deposed Sultan in [[Sanremo|San Remo]], in May 1924.{{sfn|Sakaoğlu|2008|p=708}}{{sfn|Uluçay|2011|p=264}}{{sfn|Açba|2004|p=198}}

Nevzad was with Mehmed at the time of his death on 15 May 1926.<ref>{{cite book|first=Murat|last=Bardakçı|title=Neslishah: The Last Ottoman Princess|publisher=Oxford University Press|year=2017|pages=85–86|isbn=978-9-774-16837-6}}</ref>{{sfn|Yanatma|2007|pp=89–90}} Sultanzade Sami Bey, son of the sultan's sister [[Mediha Sultan]] confronted Nevzad, and attracted attention to the possibility of his uncle's having been murdered. Sami Bey, doubted that Nevzad was involved in his death. He interrogated her, and then sealed her personal property after the sultan's cupboards.{{sfn|Yanatma|2007|p=91}} Soon after Mehmed's death, Nevzad returned to Istanbul with her sister.{{sfn|Açba|2004|p=180 n. 9}}

==Second marriage==
In 1928 she married captain Ziya Bey Seferoğlu,{{sfn|Sakaoğlu|2008|p=708}}<ref name="Günaydın2006">{{cite book|author=Günay Günaydın|title=Haremin son gülleri|year=2006|publisher=Mevsimsiz Yayınları|isbn=978-9944-987-03-5|page=134}}</ref> and took the name Nimet Seferoğlu.<ref name="Günaydın2006"/> With him, she had a son and a daughter.<ref name="Günaydın2006"/>

==Memoirs==
In 1937, Nevzad published her memoirs under the title ''Yıldız'dan San Remo'ya''.{{sfn|Brookes|2010|p=286}} The memoirs were published in the ''Tan'' newspaper, and noteworthy information about Sultan Mehmed VI was gained. However, serious discussions were made about the memoir's reliability at that period. Apart from the release of the memoirs in 1937, Nevzad refused to talk about the sultan. In 1974, a journalist asked her what life had been like with Sultan Mehmed VI Vahideddin, and she replied: “I buried that time in the depths of my heart”.{{sfn|Yanatma|2007|p=86 n. 199}}

==Death==
Nevzad Hanım died at the age of ninety, on 23 June 1992 in her mansion in [[Göksu]], [[Istanbul]].{{sfn|Açba|2004|p=194}}

==Issue==
Nevzad Hanım had no child by Mehmed VI, but she had a son and a daughter by her second marriage.

==Honour==
* [[Order of Charity (Ottoman Empire)|Order of Charity, 1st Class]], ''4 September 1921''{{sfn|Açba|2004|p=125}}

==See also==
*[[Ikbal (title)]]
*[[Ottoman Imperial Harem]]
*[[List of consorts of the Ottoman sultans]]

==References==
{{Reflist|2}}

==Sources==
*{{cite book|first=Leyla|last=Açba|title=Bir Çerkes prensesinin harem hatıraları|year=2004|publisher=L & M|isbn=978-9-756-49131-7}}
*{{cite book|first=Douglas Scott|last=Brookes|title=The Concubine, the Princess, and the Teacher: Voices from the Ottoman Harem|year=2010|publisher=University of Texas Press|isbn=978-0-292-78335-5}}
* {{cite book|first=Necdet|last=Sakaoğlu|title=Bu mülkün kadın sultanları: Vâlide sultanlar, hâtunlar, hasekiler, kadınefendiler, sultanefendiler|publisher=Oğlak Yayıncılık|year=2008|isbn=978-9-753-29623-6}}
* {{cite book|first=Mustafa Çağatay |last=Uluçay|title=Padişahların kadınları ve kızları|location=Ankara|publisher= Ötüken|year=2011|isbn=978-9-754-37840-5}}
*{{cite book|first=Servet|last=Yanatma|title=The Deaths and Funeral Ceremonies of Ottoman Sultans (From Sultan Mahmud II TO Sultan Mehmed VI Vahideddin)|year=2007|publisher=Boğaziçi University}}

{{Ottoman Dynasty|state=collapsed}}

{{DEFAULTSORT:Hanim, Nevzad}}
[[Category:1902 births]]
[[Category:1992 deaths]]
[[Category:Remarried royal consorts]]
[[Category:Emigrants from the Ottoman Empire to Italy]]
[[Category:20th-century consorts of Ottoman sultans|Nevzad]]
[[Category:20th-century memoirists]]

title: Nevzad Hanım

Born: Nimet Bargu · 2 March 1902 · Hüseyin Bey Mansion, Vişnezade, Beşiktaş, Istanbul, Ottoman Empire

Died: 23 June 1992 (aged 90) · Göksu, Istanbul, Turkey

Burial: Karacaahmet Cemetery

Spouse: Mehmed VI  (m. 1921; died 1926) Ziya Seferoğlu ·  (m. 1928)

Issue: Second marriage · Fülan Seferoğlu · Fülane Seferoğlu

House: Bargu (by birth) · Ottoman (by marriage)

Father: Şaban Efendi

Mother: Hatice Hanım

Religion: Sunni Islam


text:
# Sodankylä gamla kyrka
Den gamla kyrkan i Sodankylä hör till de äldsta träkyrkorna i Finland. Kyrkan byggdes 1689 och finansierades av kung Karl XI. Sodankylä kyrka var den tredje kyrkan som byggdes i Kemi lappmark, efter kyrkorna i Enare och Kemijärvi. Sodankylä ligger mitt mellan dessa två platser. Kyrkan var avsedd för invånarna i nuvarande Sodankylä, Kittilä, Pelkosenniemi och Savukoski områden.
Stilmässigt representerar kyrkan å ena sidan den medeltida traditionen av kyrkobyggande och å andra sidan den österbottniska traditionen med träkyrkor. Kyrkan har sadeltak och saknar torn. Sakristian är en utbyggnad på norra sidan liksom vapenhuset i väster. Interiören domineras av de omålade stockväggarna. Kyrkan här till kategorin av de österbottniska blockpelarkyrkorna. Intressanta detaljer är vattentakets nockkammen och vimplarna, som representerar ett medeltida byggnadssätt. Tunnvalvet är från 1703 och koret är avskilt från resten av kyrkan av ett anspråkslöst korskrank. Kyrkans farstu eller vapenhus byggdes i slutet av 1700-talet. Kyrkan rymmer cirka 220 personer. I 1700-talets anda har märkespersoner begravts under kyrkgolvet. Den bäst  mumifierade är kyrkoherdens två veckor gamla son Abraham Cajander.
Ett frimärke med motiv från kyrkan gavs ut hösten 1989. Det hade designats av Paavo Huovinen.

## Förberedelser
Det fanns bara två kyrkor i Kemi lappmark, kyrkorna Enare och Kemijärvi, troligen byggda 1646. I februari 1674 framlades ett kungligt plakat vid tingen i Somio och Sodankylä härad att det skulle byggas en kyrka i i Sompia på kronans bekostnad. Folket i båda häradena svarade dock att det inte behövdes någon ny kyrka, och det skulle räcka med kyrkan i Kemijärvi. Kyrkobyggnadsprojektet sköts därför upp i tio år.
Den 24 december 1685 företog prosten Johann Tuderus en prosterivisitation i Kuusamo. I protokollet skrevs då in en underdånig anhållan från lapparna i  Sompio, Sodankylä och Kittilä om att landshövdingen och konsistoriet skulle be Kungl. Maj:t om att en präst förordnas till Sodankylä. I ett brev till konsistoriet i Åbo  den 3 maj 1686 hänvisade kungen till ett tidigare beslut om uppförande av nya kyrkor och kapell samt den själavård som skulle ges de boende. Biskop Johannes Gezelius i Åbo svarade kungen att han hade besökt Kemi i mars och fått veta av kyrkoherden i Kemi att det förutom de nuvarande prästerna skulle behövas en till i Sodankylä och en i Kuusamo. Redan den 15 maj 1686 skrev kungen till landshövdingen Gustaf Grasse, i Österbotten, för att ombesörja byggandet av Kuusamo kapell. Samtidigt fick landshövdingen  i Västerbotten, Hans A. Krusen att han åter skulle ta hand om byggandet av Sodankylä kapell.

### Korrespondens med kungen
Hans A. Krusen sände den 10 november 1687 ett brev till kungen. I brevet sa landshövdingen att fogden Jacob Grape i Torneå och Kemis, hade frågat varifrån medlen till Sodankylä kyrka skulle komma. Särskilt gällde Grapes fråga hur man skulle avlöna  snickare och betalningen av en predikstol, minst en klocka och andra nödvändiga varor. Fogden hade meddelat att lapparna sakande egna medel eller yrkeskunskap. Endast stockarna kunde de skaffa. På dessa frågor önskade landshövding Krusen få kungens direktiv.
Den 25 november 1687 svarade kungen att han skulle behöva ett förslag på vad kostnaderna för förnödenheter och löner för snickarna. Krusen gav Grape i uppdrag att utreda kostnaderna. Landshövdingen kunde sända det slutliga svaret till kungen först den 16 juli 1688. I sitt svar beklagade landshövdingen att det tagit så lång tid att svara. De skäl som landshövdingen nämnde var att fogden hade legat i skatteuppbörd och i ting hela vintern. Det hade också tagit lång tid att få snickarnas beräkningar på grund av de långa avstånden och den dåliga vägar. Landshövdingen sa att han skulle invänta kungens svar om vilka medel som skulle användas till bygget. Snickarna hade velat börja arbeta hösten därpå för att kyrkan skulle vara klar till jul. Kungen tycks ha godkänt kostnadsberäkningen den 30 juli 1688. Konceptet för brevet han undertecknade visar att det tilldelade beloppet var 900 kopparriksdaler. Ansvariga för kronans ekonomi vände sig dock ännu till kungen den 15 september 1688 och bad om ett beslut om var medlen skulle tas. Den 23 september 1688 svarade kungen att medlen skulle tas från hans rörelsekapital.
1687 hade lapparna upplåtit Skaitma för den nya kyrkan. Troligen är Skaitma området på den östra stranden av samma platta sandås som udden mellan Kitinen och Jeesiöjoki, mitt emot dåvarande bybebyggelsen Sodankylä. Kyrkan uppfördes senare på denna plats.

### Om byggarna
Inga uppgifter finns bevarade om byggmästaren, men det antas att en av snickarna lett arbetet. Byggnadsarbetet påbörjades tidigast hösten 1688. Det är inte heller helt uteslutet att alla byggnadsarbeten utfördes under 1689. Kyrkan stod i alla fall färdig 1689. På kanten till ytterdörrens innersida finns inristat tecknen MM2 och årtalet 168 (? ). Båda inristningarna är utan tvekan samtida. Det kan antas att de utförts av en snickare som deltog i byggnadsarbetet, om det inte rent av är byggmästarens egna inristningar. Inga andra indikationer på byggtiden har påträffats i kyrkan.
Torneå kyrka byggdes 1684. Mats Härmä ledde byggandet av kyrkan i Torneå och ett stort antal snickare deltog i arbetet. Många av namnen på dessa snickare nämns i kyrkans räkenskaper. Man kan anta att de flesta snickare i Torneåregionen har varit inblandade i byggarbetet. Fogden Grape har haft ypperliga möjligheter att lära känna dessa män. I redovisningen nämns endast en snickare som skulle passa bokstäverna MM. Detta omnämnande är "Michel Michelsson Wåhnom. Tills vidare kan det anses möjligt att Michel Michelsson från Vuono skulle ha varit ansvarig för byggnadsarbetena av Sodankylä kyrka. Enligt Lars Petterssons uppfattning hade kyrkans storlek och takkonstruktion gjort det möjligt att låta arbetet ligga i en snickares händer och det hade inte behövts en man som Mats Härmä.

## Kyrkans arkitektur
Stilmässigt är kyrkan släkt med de så kallade blockpelarkyrkorna i Österbotten. Invändigt saknar kyrkan bröder på väggarna och är omålad. Ytterväggarna är numer brädfodrade. Huvuddelen av konstruktionerna är synliga eller kan urskiljas. Därmed spelar kyrkan en nyckelroll i studiet av finsk träarkitektur.
Kyrkan har från början, förutom långhuset, haft en sakristia i östra ändan och farstu eller vapenhus i västra ändan. Långhuset mäter 12,9 × 8,3 meter och sidoväggarnas höjd från stenfotens uppåt är cirka 3,85 meter. Långhusets höjd från stenfoten till åsens övre ända är ca 7,5 meter. Alla väggar, inklusive ändtrianglar, är gjorda av horisontella stockar och det finns inga avsiktliga lutningar. Det finns en ihålig blockpelare mitt på båda sidoväggarna.

### Tak
Tack vare att ändtrianglarna också är timrade har ett ryggåstak anlagts. Kyrkan saknar alltså takstolar. Detta gäller långhuset, sakristian och vapenhuset. Förutom takåsen finns åtta mellanåsar fyra på varje sida. I sakristina och vapenhuset finns endast en takås. Bräderna för vattentaket vilar på åsarna. De är tvärställda mot taknocken. Den takbräderna är från reparationerna 1992 års men gjorda på traditionellt sätt spjälkta för hand, inte sågade. Sakristian och vapenhuset har aldrig haft något separat undertak utan vattentakets undersida har varit synlig inifrån.
Kyrkans vattentak har länge varit belagt med  spåntak och takrännor. Dessutom har taket på långhuset haft en nockkam och tre sirligt formade spiror med vindflöjlar. Den ursprungliga kammen och spirorna för vindflöjlarna var illa åtgångna men ändå i sådant skick att de kunde rekonstrueras år 1926. Vid samma reparation gjordes även nockkammar till taken på vapenhuset och sakristian, även om dessa kanske inte funnits tidigare.
Takspånorna har länge bildat ett triangelmönster. Mönstret har uppnåtts genom att om vartannat lägga spånor med rak kant och med en avsmalnad kant. Det finns tre tringelrader  på långhuset och en på vapenhuset och sakristian. I samband med en renovering 1926 ändrades spånläggningen så att det blev sex överlappande uppsättningar trianglar på lånhuset och två på sakristian och vestibulen. I 1992 års reparation återställdes spånorna till sitt ursprungliga utseende.

## Altartavla
Kyrkans altartavla kallas "Nattvarden" och är målad av mästare Petter Bergström från Stockholm. Tavlan är signerad "Pictus 1739 6/9 P.Bergström". Bergström bodde då i Torneå. När han var i Torneå målade han också en annan målning av nattvarden, som hamnade i Matarengs kyrka i Överorneå, Sverige. En tredje målning i samma ämne färdigställdes i Limingo 1741 och placerades i Pudasjärvi kyrka. I alla dessa målningar har Bergström troligen använt samma förlaga som Möllerums altartavla i Torneå kyrka, målad 1701.  Det centrala temat i målningen är Jesus och lärjungen Johannes. Där Jesus i räcker över brödet i nattvarden till Judas, som har en penningpung som ett tecken på sitt svek. Möjligen har Bergström ritat en teckning av Möllerums verk och använt den som förebild. Enligt kyrkoräkenskapen betalades 1739 84 kopparriksdaler för altartavlan. År 1741 betalades ytterligare 24,16 kopparriksdaler för ram och transporter. De skulpturala ramarna är målade med samma färger som själva tavlan. Det iögonfallande är att man använt Golgata och de tre korsfästa som dekorationer. Ramarna kan också vara gjorda av Bergström, eftersom de korsfästes ländkläder har gjorts på samma sätt som hans tavlor i kyrkorna i Limingo och Sääminge.

## Klockstaplar
Enligt arkivuppgifter har det funnits tre klockstaplar i kyrkan. Den första byggdes i början av 1700-talet för en klocka donerad av "Kungliga Majestätet" på 1690-talet. Samuli Paulaharju har anteckant att klockan hängde i en bock innan klocktapeln byggdes. Den har troligen varit en relativt liten öppen blockklocktapel med ett smalt tak. Den var tydligen redan vid prostevisitationen den 1 januari 1747 i så dåligt skick att sockenborna lovade att bygga en ny. Den gamla kungsklockan gjuts om 1748 i Stockholm för att bli ännu större. Denna klocka gick sönder 1855 när den ryske kejsaren Nikolaj I:s dödsklockor ringde. Klockan reparerades året därpå i Stockholm.
Den andra stapeln byggdes 1748–1749 för två klockor. 1764 köptes en större klocka som vägercirka 170 kg. Det gjuts om 1845. Det har tydligen varit två byggmästare i uppförandet av denna klocktapel: Henrik Tepasto och Matts Palko, båda förmodligen lokala byggare. Ingen av dem är känd för att ha haft någon tidigare erfarenhet av att bygga en klockstapel varför det snart visade sig den för vara svag. Den reparerades flera gånger. Vid ett möte i kyrkan den 19 juli 1793 förklarades den vara obrukbar. Trots det reparerades den flera gånger. I en rapport den 1 juni 1798 uppgav pastor Nils Enckell att den var gammal men reparerad och kunde stå ännu ett tag. I flera inventeringar mellan 1764 och 1823 rapporterades ändå att den var gammaldags och dåligt konstruerad. Prästen uppger vid visitationen 1804 att stapeln var i så dåligt skick att både klocka och folk var i fara, varför en ny klockstapel omedelbart borde byggas. Församlingsmedlemmar medgav att så var fallet men hänvisade till hungertider och misslyckanden i renskötseln och begärde att de skulle få hjälp med uppgiften. Man kan av sparade uppgifter sluta sig till att den klockstapeln var en bockstapel. Stapeln hade ett mellangolv som tros hänvisa till klockrummets golv.  En dörr nämns också vilket tyder på att basen var slutet. Det har knappt varit en passage rakt igenom klockstapeln. I inventarielängderna från 1750 sägs att stapeln var vacker vilket tyder på fina dekorationer.
Vid en visitationen 16-17 mars 1817 konstaterade kontraktsprosten Mathias Castrén att Sodankylä klocktapel var så gammal och förfallen att en ny måste byggas. Domkapitlet föreslog att det kejserliga majestätet skulle bevilja medel antingen från statskassan eller från Lapplands kyrkliga fond för att bygga en ny, eftersom församlingsborna inte hade egna medel för detta projekt. Domkapitlet föreslog också att majestätet skulle bevilja medel även till Kittilä predikostuga. Senaten bad den 6 december 1817 landshävdingen i Uleåborg Carl Henrik Ehrenstolpe om yttrande över domkapitlets förslag. Han stödde domkapitlets bedömning. För att fastställa beloppet behövdes en kostnadsuppskattning för kostnaden för klocktapeln och predikostugan. Den 26 januari 1818 beordrade senaten guvernören att beställa ritningar och material- och kostnadsberäkningar för de aktuella byggnaderna. Landshövdingen gav sitt svar den 9 maj med ritningar och kostnadsuppskattningar, men nämnde inte hur de nya handlingarna kommit till stånd. Charles Bassi och Anton Wilhelm Arppe undertecknade intendentskontorets svar i Åbo den 12 juni. De kommenterade dock kostnadsuppskattningen och ansåg den vara överdriven. De  överlämnade ärendet till det kejserliga majestätet för granskning och övervägande.
Byggprojekten presenterades två gånger i plenarsessioner för senatens finansutskott. Protokollet från den första sessionen den 16 december 1820 visar de tidigare stadierna av projektet. Utskottet ansåg det nödvändigt att ta reda på hur dåvarande predikostugan i Kittilä hade byggts och om den kunde renoveras. Landshövdingen svarade att den hade byggts på församlingens bekostnad och inte längre kunde repareras. Landshövdingen meddelade också att virke och en del annat byggnadsmaterial fanns tillgängligt och invånarna i Kittilä och Sodankylä inte längre var så fattiga tack vare goda skördar att de inte skulle vara villiga att bidra till kostnaderna. Sålunda beslöt man vid senatens ekonomiutskotts sista session den 29 maj 1821 att underordna buggandet Hans Majestät kejsaren. Senaten slutade med att föreslå att 300 rubel silver från Lapplands kyrkofond skulle tilldelas stapeln i Sodankylä och 150 rubel silver till Kittilä predikostuga. Underställandet till det kejserliga majestätet undertecknades tydligen den 29 maj 1821 av alla senatorerna, E. Mannerheim och A. Ehrenström var de första. Kejsar Alexander I utfärdade ett positivt beslut den 27 februari 1822 i St. Petersburg.
Uppförandet av stapeln tycks främst ha skett från 15 april till 3 maj 1827. Grundläggningen hade tydligen börjat redan hösten innan. Byggmästare var Abraham Halvari från Rovaniemi. Den nya stapeln beskrivs i detalj i 1828 års inventering. Den har fyra stora luckor. Där hänger båda klockorna från den gamla klocktapeln. Redan i inventarielängden från 1836 står att stiftet var rödstruken. Denna stapel revs redan 1859 när klockorna flyttades till den nya kyrkan.

## Restaureringar
Den gamla kyrkan i Sodankylä togs ur bruk 1859 efter att den nya kyrkan stod färdig. Avsakraliseringen gjordes söndagen den 23 oktober 1859. Kyrkan började sakta förfalla tills man i slutet av 1800-talet insåg kyrkans historiska värde. Den första restaureringen av kyrkan ägde rum 1926. Kyrkan byggdes om under Museiverkets ledning 1979–1980, då även timmerstaketet kring kyrkan renoverades. Museiverket restaurerade kyrkan igen 1992-1995. Kyrkans spåntak byggdes om och de tidigare nästan ofodrade stockväggarna fick ytterpanel. Kyrkan dokumenterades noggrant och så mycket av originalet som möjligt bevarades vid restaureringen. Gamla arbetsmetoder och material användes för att återuppbygga de förstörda delarna. Material och hantverkare kom från orten.

## Kapellaner och kyrkoherdar i den gamla kyrkan i Sodankylä
År 1688 grundades Sodankylä som kapell i Kemi lappmarks socken. Sodankylä blev en självständig församling 1747, då den tidigare kapellkyrkan blev moderkyrka för ett exceptionellt stort område. Kittilä avskildes från Sodankylä församling till en kapellförsamling 1825 och blev 1854 en egen församling. 1917 skildes Pelkosenniemi och Savukoski, som senare slogs samman till en församling.

### Kapellaner
1688–1747 var Sodankylä kapellförsamling i Kemi lappmarks församling i Lappland.
- Henrik Carlenius (1689–1693)
- Olof Ulstenius (1693–1699)
- Berthold Ervast (1699–1728)
- Henric Ganander (1728–1730)
- Henric Wegelius (1730–1747)

### Kyrkoherdar
Sodankylä blev en självständig församling den 26 juli 1747 enligt kungligt dekret.
- Henric Wegelius (1747–1763)
- Nils Fellman (1764–1768)
- Sakarias Cajander (1768–1784)
- Nils Enckell[28]
- Abraham Cajanus (1809-1813)
- Erik Ekdahl (1816–1822)
- Olof Mellenius (1828–1840)
- Carl Heickell (1841–1853)
- Jacob Liljeblad (1854–1862)

wikiname: svwiki

title: Sodankylä gamla kyrka

in_language: sv

wikitext:
{{Infobox kyrka
| namn           = Sodankylä gamla kyrka
| bild           = The old church of Sodankylä.jpg
| bildtext       = Sodankylä gamla kyrka
| extra bild     =
| extra bildtext =
| land           = Finland
| flagga = auto
| län            =
| ort            = [[Sodankylä]]
| trossamfund    = [[Evangelisk-lutherska kyrkan i Finland]]
| stift          =
| församling     = [[Sodankylä församling]]
| plats          =

| lat_d          = 67|24|52,5
| long_d         = 026|35|48.5
| markhöjd       = | markhöjdref =
| karta          =
| karttext       =
| invigd år      =
| längd          = | längdref =
| bredd          = | breddref =
| höjd           = | höjdref =
| volym          = | volymref =
| golvyta        = | golvytaref =
| sittplatser    = | sittplatserref =
| stil           =
| material       =
| bbr            =
}}

'''Den gamla kyrkan i Sodankylä''' hör till de äldsta [[Kyrka|träkyrkorna]] i [[Finland]]. Kyrkan byggdes 1689 och finansierades av kung [[Karl XI]].<ref>{{Bokref|efternamn=Pettersson, Lars & Knapas, Marja Terttu & Riska, Tove|titel=Sodankylän kirkot|år=1984|sid=9|isbn=951-9074-89-9.|utgivningsort=Tammisaari}}</ref> [[Sodankylä]] kyrka var den tredje kyrkan som byggdes i [[Kemi lappmark]], efter kyrkorna i [[Enare]] och [[Kemijärvi]]. [[Sodankylä]] ligger mitt mellan dessa två platser. Kyrkan var avsedd för invånarna i nuvarande Sodankylä, [[Kittilä]], [[Pelkosenniemi]] och [[Savukoski]] områden.<ref>Maunu 1991, sid 13</ref>

Stilmässigt representerar kyrkan å ena sidan den [[Medeltiden|medeltida]] traditionen av kyrkobyggande och å andra sidan den [[Pohjanmaa|österbottniska traditionen]]{{Förtydliga|Vad ska länken egentligen gå till?|datum=2022-04}} med träkyrkor. Kyrkan har sadeltak och saknar torn. [[Sakristia]]n är en utbyggnad på norra sidan liksom vapenhuset i väster. Interiören domineras av de omålade stockväggarna. Kyrkan här till kategorin av de österbottniska [[Blockpelarkyrka|blockpelarkyrkorna]]. Intressanta detaljer är vattentakets nockkammen och [[Vimpel|vimplarna]], som representerar ett medeltida byggnadssätt. [[Tunnvalv]]et är från 1703 och [[kor]]et är avskilt från resten av kyrkan av ett anspråkslöst [[korskrank]].<ref name="Sinisalo">Sinisalo 1962, sid 181</ref> Kyrkans farstu eller vapenhus byggdes i slutet av 1700-talet. Kyrkan rymmer cirka 220 personer.<ref name="Söderholm">Söderholm 2002, sivu 76</ref> I 1700-talets anda har märkespersoner begravts under kyrkgolvet. Den bäst  [[Mumie|mumifierade]] är kyrkoherdens två veckor gamla son Abraham Cajander.<ref>Maunu 1991, sid 14</ref>

Ett frimärke med motiv från kyrkan gavs ut hösten 1989. Det hade designats av Paavo Huovinen.

== Förberedelser ==
Det fanns bara två kyrkor i Kemi lappmark, kyrkorna Enare och Kemijärvi, troligen byggda 1646.<ref name="lars9">Pettersson 1984, sid 9</ref> I februari 1674 framlades ett kungligt plakat vid tingen i Somio och Sodankylä härad att det skulle byggas en kyrka i i Sompia på kronans bekostnad. Folket i båda häradena svarade dock att det inte behövdes någon ny kyrka, och det skulle räcka med kyrkan i Kemijärvi. Kyrkobyggnadsprojektet sköts därför upp i tio år.

Den 24 december 1685 företog prosten Johann Tuderus en prosterivisitation i Kuusamo. I protokollet skrevs då in en underdånig anhållan från lapparna i  Sompio, Sodankylä och [[Kittilä]] om att landshövdingen och [[Konsistorium (Romersk-katolska kyrkan)|konsistoriet]] skulle be Kungl. Maj:t om att en präst förordnas till Sodankylä. I ett brev till konsistoriet i [[Åbo]]  den 3 maj 1686 hänvisade kungen till ett tidigare beslut om uppförande av nya kyrkor och kapell samt den själavård som skulle ges de boende. [[Lista över biskopar i Åbo stift|Biskop]] [[Johannes Gezelius den äldre|Johannes Gezelius]] i Åbo svarade kungen att han hade besökt Kemi i mars och fått veta av kyrkoherden i Kemi att det förutom de nuvarande prästerna skulle behövas en till i Sodankylä och en i Kuusamo. Redan den 15 maj 1686 skrev kungen till landshövdingen [[Gustaf Grasse]], i Österbotten, för att ombesörja byggandet av Kuusamo kapell. Samtidigt fick landshövdingen  i [[Västerbottens län|Västerbotten]], [[Hans A. Krusen]] att han åter skulle ta hand om byggandet av Sodankylä kapell.

=== Korrespondens med kungen ===
[[Fil:Charles XI of Sweden.jpg|miniatyr|David Klöcker Ehrenstrahl, ''[[Karl XI]], 1655-1697, kung av Sverige'', 1682.]]
Hans A. Krusen sände den 10 november 1687 ett brev till kungen. I brevet sa landshövdingen att [[fogde]]n [[Jacob Grape]] i Torneå och Kemis, hade frågat varifrån medlen till Sodankylä kyrka skulle komma. Särskilt gällde Grapes fråga hur man skulle avlöna  snickare och betalningen av en predikstol, minst en klocka och andra nödvändiga varor. Fogden hade meddelat att lapparna sakande egna medel eller yrkeskunskap. Endast stockarna kunde de skaffa. På dessa frågor önskade landshövding Krusen få kungens direktiv.

Den 25 november 1687 svarade kungen att han skulle behöva ett förslag på vad kostnaderna för förnödenheter och löner för snickarna. Krusen gav Grape i uppdrag att utreda kostnaderna. Landshövdingen kunde sända det slutliga svaret till kungen först den 16 juli 1688. I sitt svar beklagade landshövdingen att det tagit så lång tid att svara. De skäl som landshövdingen nämnde var att fogden hade legat i skatteuppbörd och i ting hela vintern. Det hade också tagit lång tid att få snickarnas beräkningar på grund av de långa avstånden och den dåliga vägar. Landshövdingen sa att han skulle invänta kungens svar om vilka medel som skulle användas till bygget. Snickarna hade velat börja arbeta hösten därpå för att kyrkan skulle vara klar till jul. Kungen tycks ha godkänt kostnadsberäkningen den 30 juli 1688. Konceptet för brevet han undertecknade visar att det tilldelade beloppet var 900 [[Riksdaler|kopparriksdaler]]. Ansvariga för kronans ekonomi vände sig dock ännu till kungen den 15 september 1688 och bad om ett beslut om var medlen skulle tas. Den 23 september 1688 svarade kungen att medlen skulle tas från hans rörelsekapital.<ref>{{Bokref|efternamn=Pettersson, Lars & Knapas, Marja Terttu & Riska, Tove|titel=Sodankylän kirkot|år=1984|sid=10-11|isbn=951-9074-89-9.|utgivningsort=Tammisaari}}</ref>

1687 hade lapparna upplåtit Skaitma för den nya kyrkan. Troligen är Skaitma området på den östra stranden av samma platta sandås som udden mellan [[Kitinen]] och [[Jeesiöjoki]], mitt emot dåvarande bybebyggelsen Sodankylä. Kyrkan uppfördes senare på denna plats.<ref>Pettersson 1984, sid 12</ref>

=== Om byggarna ===
Inga uppgifter finns bevarade om byggmästaren, men det antas<ref name="lars13-14">Pettersson 1984, sid 13–14</ref> att en av snickarna lett arbetet. Byggnadsarbetet påbörjades tidigast hösten 1688. Det är inte heller helt uteslutet att alla byggnadsarbeten utfördes under 1689.<ref name="lars13-14" /> Kyrkan stod i alla fall färdig 1689. På kanten till ytterdörrens innersida finns inristat tecknen MM2 och årtalet 168 (? ). Båda inristningarna är utan tvekan samtida. Det kan antas att de utförts av en snickare som deltog i byggnadsarbetet, om det inte rent av är byggmästarens egna inristningar. Inga andra indikationer på byggtiden har påträffats i kyrkan.<ref name="lars13-14" />

[[Torneå kyrka]] byggdes 1684. Mats Härmä ledde byggandet av kyrkan i Torneå och ett stort antal snickare deltog i arbetet. Många av namnen på dessa snickare nämns i kyrkans räkenskaper. Man kan anta att de flesta snickare i Torneåregionen har varit inblandade i byggarbetet. Fogden Grape har haft ypperliga möjligheter att lära känna dessa män. I redovisningen nämns endast en snickare som skulle passa bokstäverna MM. Detta omnämnande är "Michel Michelsson Wåhnom. Tills vidare kan det anses möjligt att Michel Michelsson från Vuono skulle ha varit ansvarig för byggnadsarbetena av Sodankylä kyrka. Enligt Lars Petterssons uppfattning hade kyrkans storlek och takkonstruktion gjort det möjligt att låta arbetet ligga i en snickares händer och det hade inte behövts en man som Mats Härmä.<ref>{{Bokref|efternamn=Pettersson, Lars & Knapas, Marja Terttu & Riska, Tove|titel=Sodankylän kirkot|år=1984|sid=13-14|isbn=951-9074-89-9.|utgivningsort=Tammisaari}}</ref>

== Kyrkans arkitektur ==
[[Fil:Pulpit Sodankylä old church.JPG|miniatyr| Predikstol på kyrkans sidovägg.]]
Stilmässigt är kyrkan släkt med de så kallade [[Blockpelarkyrka|blockpelarkyrkorna]] i Österbotten. Invändigt saknar kyrkan bröder på väggarna och är omålad. Ytterväggarna är numer brädfodrade. Huvuddelen av konstruktionerna är synliga eller kan urskiljas. Därmed spelar kyrkan en nyckelroll i studiet av finsk träarkitektur.<ref>Pettersson 1984, sid 14</ref>

Kyrkan har från början, förutom långhuset, haft en [[sakristia]] i östra ändan och farstu eller vapenhus i västra ändan. Långhuset mäter 12,9 × 8,3 meter och sidoväggarnas höjd från stenfotens uppåt är cirka 3,85 meter. Långhusets höjd från stenfoten till åsens övre ända är ca 7,5 meter. Alla väggar, inklusive ändtrianglar, är gjorda av horisontella stockar och det finns inga avsiktliga lutningar. Det finns en ihålig blockpelare mitt på båda sidoväggarna.<ref>{{Bokref|efternamn=Pettersson, Lars & Knapas, Marja Terttu & Riska, Tove|titel=Sodankylän kirkot|år=1984|sid=15|isbn=951-9074-89-9.|utgivningsort=Tammisaari}}</ref>

=== Tak ===
Tack vare att ändtrianglarna också är timrade har ett [[ryggåstak]] anlagts. Kyrkan saknar alltså takstolar. Detta gäller långhuset, sakristian och vapenhuset. Förutom takåsen finns åtta mellanåsar fyra på varje sida. I sakristina och vapenhuset finns endast en takås. Bräderna för vattentaket vilar på åsarna. De är tvärställda mot taknocken.<ref>Pettersson 1984, sid 20</ref> Den takbräderna är från reparationerna 1992 års men gjorda på traditionellt sätt spjälkta för hand, inte sågade.<ref name="rek">{{Webbref|url=https://archive.ph/wHeDB|titel=Museovirasto rekonstruoi Sodankylän vanha kirkko|hämtdatum=12-03-2022}}</ref> Sakristian och vapenhuset har aldrig haft något separat undertak utan vattentakets undersida har varit synlig inifrån.

Kyrkans vattentak har länge varit belagt med  [[Spån (byggmaterial)|spån]]tak och takrännor. Dessutom har taket på långhuset haft en nockkam och tre sirligt formade spiror med vindflöjlar. Den ursprungliga kammen och spirorna för vindflöjlarna var illa åtgångna men ändå i sådant skick att de kunde rekonstrueras år 1926.<ref>Pettersson 1984, sid 21</ref> Vid samma reparation gjordes även nockkammar till taken på vapenhuset och sakristian, även om dessa kanske inte funnits tidigare.

Takspånorna har länge bildat ett triangelmönster. Mönstret har uppnåtts genom att om vartannat lägga spånor med rak kant och med en avsmalnad kant. Det finns tre tringelrader  på långhuset och en på vapenhuset och sakristian. I samband med en renovering 1926 ändrades spånläggningen så att det blev sex överlappande uppsättningar trianglar på lånhuset och två på sakristian och vestibulen.<ref>Pettersson 1984, sid 22</ref> I 1992 års reparation återställdes spånorna till sitt ursprungliga utseende.<ref name="rek"/>
[[Fil:Altarpiece Sodankylä old church.JPG|miniatyr| Altartavlan på högra sidan i koret.]]

== Altartavla ==
Kyrkans [[altartavla]] kallas "Nattvarden" och är målad av mästare Petter Bergström från [[Stockholm]]. Tavlan är signerad "Pictus 1739 6/9 P.Bergström". Bergström bodde då i [[Torneå]]. När han var i Torneå målade han också en annan målning av [[nattvard]]en, som hamnade i [[Övertorneå kyrka|Matarengs]] kyrka i [[Övertorneå kommun|Överorneå]], Sverige. En tredje målning i samma ämne färdigställdes i [[Limingo]] 1741 och placerades i Pudasjärvi kyrka. I alla dessa målningar har Bergström troligen använt samma förlaga som Möllerums altartavla i Torneå kyrka, målad 1701.  Det centrala temat i målningen är [[Jesus]] och lärjungen Johannes. Där Jesus i räcker över brödet i nattvarden till [[Judas Iskariot|Judas]], som har en penningpung som ett tecken på sitt svek. Möjligen har Bergström ritat en teckning av Möllerums verk och använt den som förebild.<ref name="rönkkö55-56">Rönkkö 1985, sid 55–56</ref> Enligt kyrkoräkenskapen betalades 1739 84 kopparriksdaler för altartavlan. År 1741 betalades ytterligare 24,16 kopparriksdaler för ram och transporter. De skulpturala ramarna är målade med samma färger som själva tavlan. Det iögonfallande är att man använt [[Golgata]] och de tre [[Korsfästelse|korsfästa]] som dekorationer. Ramarna kan också vara gjorda av Bergström, eftersom de korsfästes ländkläder har gjorts på samma sätt som hans tavlor i kyrkorna i [[Limingo kyrka|Limingo]] och [[Sääminge kyrka|Sääminge]].<ref name="rönkkö55-56" />

== Klockstaplar ==
[[Fil:Joulu 1989-2.jpg|miniatyr| Ett frimärke designat av Paavo Huovinen.]]
Enligt arkivuppgifter har det funnits tre [[Klockstapel|klockstaplar]] i kyrkan. Den första byggdes i början av 1700-talet för en klocka donerad av "Kungliga Majestätet" på 1690-talet.<ref name="ss50v">Sodankylän seurakunta 1999, sid 23</ref><ref name="Söderholm">Söderholm 2002, sivu 76</ref>  [[Samuli Paulaharju]] har anteckant att klockan hängde i en bock innan klocktapeln byggdes. Den har troligen varit en relativt liten öppen blockklocktapel med ett smalt tak. Den var tydligen redan vid prostevisitationen den 1 januari 1747 i så dåligt skick att sockenborna lovade att bygga en ny.<ref name="lars60">Pettersson 1984, sid 60</ref> Den gamla kungsklockan gjuts om 1748 i Stockholm för att bli ännu större. Denna klocka gick sönder 1855 när den ryske kejsaren [[Nikolaj I av Ryssland|Nikolaj I]]:s dödsklockor ringde. Klockan reparerades året därpå i Stockholm.<ref name="ss50v" />

Den andra stapeln byggdes 1748–1749 för två klockor. 1764 köptes en större klocka som vägercirka 170 kg. Det gjuts om 1845.<ref name="ss50v">Sodankylän seurakunta 1999, sid 23</ref> Det har tydligen varit två byggmästare i uppförandet av denna klocktapel: Henrik Tepasto och Matts Palko, båda förmodligen lokala byggare. Ingen av dem är känd för att ha haft någon tidigare erfarenhet av att bygga en klockstapel varför det snart visade sig den för vara svag.<ref name="lars60">Pettersson 1984, sid 60</ref> Den reparerades flera gånger. Vid ett möte i kyrkan den 19 juli 1793 förklarades den vara obrukbar. Trots det reparerades den flera gånger. I en rapport den 1 juni 1798 uppgav pastor Nils Enckell att den var gammal men reparerad och kunde stå ännu ett tag. I flera inventeringar mellan 1764 och 1823 rapporterades ändå att den var gammaldags och dåligt konstruerad. Prästen uppger vid visitationen 1804 att stapeln var i så dåligt skick att både klocka och folk var i fara, varför en ny klockstapel omedelbart borde byggas. Församlingsmedlemmar medgav att så var fallet men hänvisade till hungertider och misslyckanden i renskötseln och begärde att de skulle få hjälp med uppgiften. Man kan av sparade uppgifter sluta sig till att den klockstapeln var en bockstapel. Stapeln hade ett mellangolv som tros hänvisa till klockrummets golv.  En dörr nämns också vilket tyder på att basen var slutet. Det har knappt varit en passage rakt igenom klockstapeln. I inventarielängderna från 1750 sägs att stapeln var vacker vilket tyder på fina dekorationer.<ref>{{Bokref|efternamn=Pettersson, Lars & Knapas, Marja Terttu & Riska, Tove|titel=Sodankylän kirkot|år=1984|sid=61|isbn=951-9074-89-9.|utgivningsort=Tammisaari}}</ref>

Vid en visitationen 16-17 mars 1817 konstaterade kontraktsprosten Mathias Castrén att Sodankylä klocktapel var så gammal och förfallen att en ny måste byggas. Domkapitlet föreslog att det kejserliga majestätet skulle bevilja medel antingen från statskassan eller från Lapplands kyrkliga fond för att bygga en ny, eftersom församlingsborna inte hade egna medel för detta projekt. Domkapitlet föreslog också att majestätet skulle bevilja medel även till Kittilä predikostuga. Senaten bad den 6 december 1817 [[Uleåborgs län|landshävdingen i Uleåborg]] Carl Henrik Ehrenstolpe om yttrande över domkapitlets förslag. Han stödde domkapitlets bedömning. För att fastställa beloppet behövdes en kostnadsuppskattning för kostnaden för klocktapeln och predikostugan. Den 26 januari 1818 beordrade senaten guvernören att beställa ritningar och material- och kostnadsberäkningar för de aktuella byggnaderna. Landshövdingen gav sitt svar den 9 maj med ritningar och kostnadsuppskattningar, men nämnde inte hur de nya handlingarna kommit till stånd. [[Charles Bassi]] och [[Anton Wilhelm Arppe]] undertecknade intendentskontorets svar i Åbo den 12 juni. De kommenterade dock kostnadsuppskattningen och ansåg den vara överdriven. De  överlämnade ärendet till det kejserliga majestätet för granskning och övervägande.<ref>Pettersson 1984, sid 62–63</ref>

Byggprojekten presenterades två gånger i plenarsessioner för senatens finansutskott. Protokollet från den första sessionen den 16 december 1820 visar de tidigare stadierna av projektet. Utskottet ansåg det nödvändigt att ta reda på hur dåvarande predikostugan i Kittilä hade byggts och om den kunde renoveras. Landshövdingen svarade att den hade byggts på församlingens bekostnad och inte längre kunde repareras. Landshövdingen meddelade också att virke och en del annat byggnadsmaterial fanns tillgängligt och invånarna i Kittilä och Sodankylä inte längre var så fattiga tack vare goda skördar att de inte skulle vara villiga att bidra till kostnaderna. Sålunda beslöt man vid senatens ekonomiutskotts sista session den 29 maj 1821 att underordna buggandet Hans Majestät kejsaren. Senaten slutade med att föreslå att 300 [[Rysk rubel|rubel silver]] från Lapplands kyrkofond skulle tilldelas stapeln i Sodankylä och 150 rubel silver till Kittilä predikostuga. Underställandet till det kejserliga majestätet undertecknades tydligen den 29 maj 1821 av alla senatorerna, [[Carl Erik Mannerheim|E. Mannerheim]] och [[Johan Albrecht Ehrenström|A. Ehrenström]] var de första. Kejsar [[Alexander I av Ryssland|Alexander I]] utfärdade ett positivt beslut den 27 februari 1822 i [[Sankt Petersburg|St. Petersburg]].<ref>{{Bokref|efternamn=Pettersson, Lars & Knapas, Marja Terttu & Riska, Tove|titel=Sodankylän kirkot|år=1984|sid=64|isbn=951-9074-89-9.|utgivningsort=Tammisaari}}</ref>

Uppförandet av stapeln tycks främst ha skett från 15 april till 3 maj 1827. Grundläggningen hade tydligen börjat redan hösten innan. Byggmästare var [[Abraham Halvari]] från [[Rovaniemi]]. Den nya stapeln beskrivs i detalj i 1828 års inventering. Den har fyra stora luckor. Där hänger båda klockorna från den gamla klocktapeln. Redan i inventarielängden från 1836 står att stiftet var rödstruken.<ref>Pettersson 1984, sid 66–67</ref> Denna stapel revs redan 1859<ref>Paavilainen 1999, sid 25</ref> när klockorna flyttades till den nya kyrkan.<ref name="ss50v">Sodankylän seurakunta 1999, sid 23</ref>

== Restaureringar ==
[[Fil:Sodankylän vanha kirkko ennen korjausta 1920-luvulla.jpg|miniatyr| Sodankyläs gamla kyrka före restaureringen på 1920-talet.]]
Den gamla kyrkan i Sodankylä togs ur bruk 1859 efter att den nya kyrkan stod färdig. [[Dekonsekrering|Avsakralisering]]en gjordes söndagen den 23 oktober 1859.<ref name="ss50v">Sodankylän seurakunta 1999, sid 23</ref> Kyrkan började sakta förfalla tills man i slutet av 1800-talet insåg kyrkans historiska värde. Den första restaureringen av kyrkan ägde rum 1926.<ref name="rek"/> Kyrkan byggdes om under [[Museiverket]]s ledning 1979–1980, då även timmerstaketet kring kyrkan renoverades.<ref>[http://www.sodankyla.fi/index.php?sivu=matkailu&id=9#artikkeli29 Sodankylän kunta]. Hämtad 18.7.2008</ref> Museiverket restaurerade kyrkan igen 1992-1995. Kyrkans spåntak byggdes om och de tidigare nästan ofodrade stockväggarna fick ytterpanel. Kyrkan dokumenterades noggrant och så mycket av originalet som möjligt bevarades vid restaureringen. Gamla arbetsmetoder och material användes för att återuppbygga de förstörda delarna. Material och hantverkare kom från orten.<ref name="rek"/>

== Kapellaner och kyrkoherdar i den gamla kyrkan i Sodankylä ==
<ref>Yli-Tepsa 1999, sid 9</ref> År 1688 grundades Sodankylä som kapell i Kemi lappmarks socken. Sodankylä blev en självständig församling 1747, då den tidigare kapellkyrkan blev moderkyrka för ett exceptionellt stort område. Kittilä avskildes från Sodankylä församling till en kapellförsamling 1825 och blev 1854 en egen församling. 1917 skildes Pelkosenniemi och Savukoski, som senare slogs samman till en församling.<ref>{{Bokref|efternamn=Pettersson, Lars & Knapas, Marja Terttu & Riska, Tove|titel=Sodankylän kirkot|år=1984|sid=8|isbn=951-9074-89-9.|utgivningsort=Tammisaari}}</ref>

=== Kapellaner ===
1688–1747 var Sodankylä kapellförsamling i Kemi lappmarks församling i Lappland.

* Henrik Carlenius (1689–1693)
* Olof Ulstenius (1693–1699)
* Berthold Ervast (1699–1728)
* Henric Ganander (1728–1730)
* Henric Wegelius (1730–1747)

=== Kyrkoherdar ===
Sodankylä blev en självständig församling den 26 juli 1747 enligt kungligt dekret.

* Henric Wegelius (1747–1763)
* Nils Fellman (1764–1768)
* Sakarias Cajander (1768–1784)
* Nils Enckell<ref name="lars61">Pettersson 1984, sivu 61</ref>
* Abraham Cajanus (1809-1813)
* Erik Ekdahl (1816–1822)
* Olof Mellenius (1828–1840)
* Carl Heickell (1841–1853)
* Jacob Liljeblad (1854–1862)

== Referenser ==
=== Noter ===
<references/>
=== Övriga källor ===
* {{tidskriftsref| författare =Maunu, Eero | rubrik =Sodankylän Vanha kirkko | publikation = Sodankylän ja Sompion kotiseutujulkaisu | år = 1991 | årgång = | nummer = | sid = 13–14 | utgivare = Sodankylä-seura ry}}
* {{webbref | url = http://archive.is/wHeDB | titel =Museovirasto restauroi – Sodankylän kirkko | författare =Museovirasto | förklaring = | utgivare = Museovirasto | utgiven = | förlag = | hämtdatum =18.7.2008 | språk ={{fi}} }}
* {{tidskriftsref | författare =Paavilainen, Reijo | rubrik = Sodankylän kansanopiston ja vanhan kirkon pienoismallit | publikation = Sodankylä – Seura 50 v. Kotiseutujulkaisu II | år = 1999 | Numero = | sid = 24–25 | utgivare = Sodankylä-seura ry}}
* {{bokref | författare = Pettersson, Lars & Knapas, Marja Terttu & Riska, Tove | Nimeke = Sodankylän kirkot | Vuosi =1984 | Selite = |utgivningsort = Tammisaari | utgivare = Museovirasto | ISBN = 951-9074-89-9 }}
* {{bokref  | författare =Rönkkö, Pekka | titel =Noitarummusta kirkkauden kruunuun | år =1985 | Selite = |utgivningsort = Oulu | utgivare = Kustannusosakeyhtiö Pohjoinen | ISBN = 951-749-005-4 }}
* {{bokref  | författare =Sinisalo, Antero & Lilius, Henrik | titel = Kauneimmat kirkkomme | år =1962 | förklaring = |utgivningsort = Jyväskylä | utgivare = K. J. Gummerus | ISSNe = }}
* {{webbref | url = http://www.sodankyla.fi/index.php?sivu=matkailu&id=9#artikkeli29 | titel = Vanha kirkko (v. 1689) | författare = Sodankylän kunta | förklaring = | utgivare = Sodankylän kunta | datum = | hämtdatum =18.7.2008 | språk ={{fi}} }}
* {{tidskriftsref | författare =Sodankylän seurakunta | titel =Sodankylän uusi kirkko | publikation =Sodankylä – Seura 50 v. Kotiseutujulkaisu II | år =1999 | nummer = | sid = 23 | utgivare = Sodankylä-seura ry}}
* {{bokref  | författare =Söderholm, Stina & Söderholm, Lawe | titel = Lapin kirkot – Pohjoiskalotin kirkot: osa II | år = 2005 | förklaring = |utgivningsort = Pello | utgivare = Pohjan Väylä | ISBN = 952-5271-36-6}}
* {{tidskriftsref | författare =Yli-Tepsa, Matti | titel =Santeri Ivalo | publikation = Sodankylä – Seura 50 v. Kotiseutujulkaisu II | år =1999 | nummer = | sid = 9 | utgivare = Sodankylä-seura ry}}

[[Kategori:Blockpelarkyrkor]]
[[Kategori:Träkyrkobyggnader i Finland]]

Land: Finland

Ort: Sodankylä

Trossamfund: Evangelisk-lutherska kyrkan i Finland

Församling: Sodankylä församling


text:
# برنامج دالتون
برنامج دالتون هو مفهوم تعليمي صاغته هيلين بارخورست. مستوحاةً من الثورة الفكرية في مطلع القرن العشرين والمفكرين التعليميين مثل ماريا مونتسوري (Maria Montessori) وجون ديوي (John Dewey)، أنشأت بارخورست برنامج دالتون بهدف تحقيق توازن بين مواهب الطلاب واحتياجات المجتمع.
وتمثلت أهدافها بشكل محدد في: تصميم كل برنامج من برامج الطلاب بما يتوافق مع احتياجات كل طالب واهتماماته وقدراته؛ وتعزيز كل من الاستقلالية والجدارة؛ ولتعزيز المهارات الاجتماعية للطلاب والشعور بالمسؤولية تجاه الآخرين. وضعت بارخورست برنامجًا من ثلاثة أجزاء ليكون الأساس الهيكلي لبرنامج دالتون التعليمي—the النظام المنزلي والتكليف والمختبر.
- المنزل هو المحيط الاجتماعي للطلاب.
- التكليف هو هدف شهري كبير يتفق الطلاب على تحقيقه.
- المختبر يشير إلى مدرسي المادة والفصول الدراسية القائمة على المادة التعليمية التي يُقصد منها أن تكون مركز التجربة التعليمية من الصف الرابع وحتى نهاية التعليم الثانوي. وينتقل الطلاب بين «المختبرات» (الفصول الدراسية) لاستكشاف الموضوعات بما يتناسب معهم.

وتمت تسمية برنامج دالتون بهذا الاسم نسبة إلى التجربة المبكرة للنظام الذي تم اتباعه في مدرسة دالتون الثانوية ، ماساشوستس في عام 1920.
وحاليًا تقوم مدرسة دالتون بتعليم الطلاب وفقًا لبعض مفاهيم برنامج دالتون الذي وضعته هيلين بارخورست.

## المدارس
وهناك حاليًا عدد من المدارس حول العالم التي تستخدم أشكالاً مختلفة من طرق التدريس القائمة على برنامج دالتون. ومعظم المدارس الواردة أدناه تترجم برنامج دالتون وفقًا لاحتياجاتها. وفي بعض الحالات، تحتفظ هذه المدارس بالحد الأدنى من برنامج دالتون الأصلي. وحاليًا، المدارس الوحيدة التي لها ارتباط قوي بمدرسة دالتون الخاصة بهيلين بارخورست الموجودة في نيويورك هي مدرسة دالتون طوكيو ودالتون ناجويا.

### أستراليا
- مدرسة أشام، سيدني

### النمسا
- Europaschule، فيينا،

### الصين
- Shanghai East Century School، شنغهاي

### جمهورية التشيك
- ZŠ a MŠ Chalabalova, برونو
- ZŠ a MŠ Husova, برونو
- Zٹ a Mٹ Kّيdlovick, برونو
- ZŠ a MŠ Mutĕnická, برونو
- Zٹ Rلjec-Jestّebي
- Gymnázium Slovanské námĕstí, برونو
- Zٹ Beneڑova Tّebيè
- Základní škola, برونو
- Základní škola Brno, برونو

### بلجيكا
- Basisschool De Kleine Icarus, جينت
- Basisschool De Lotus, جينت
- Basisschool Dalton 1 هازلت
- Basisschool Dalton 2 هازلت
- Middelbare Dalton school VanVeldeke Hasselt

### المجر
- Általános Iskola, Győrszemere

### أيرلندا الشمالية
- Millington Primary School, بورتادوان،

### اليابان
- دالتون طوكيو طوكيو
- دالتون ناجويا ناجويا

### هولندا
- Dalton basisschool de Twijn, أوترخت
- Dalton basisschool Rijnsweerd, أوترخت
- Dalton Den Haag, Den Haag
- Daltonexpertisecentrum, Instituut Theo Thijssen, Hogeschool, أوترخت
- Daltonschool De Klipper, Berkel en Rodenrijs
- Daltonschool Hengelo Zuid, Hengelo
- Dalton Lyceum Barendrecht, Barendrecht
- De Achtbaan, Amersfoort
- De Klinker, Schiedam
- De Poolster, Amsterdam
- 2de Daltonschool, Amsterdam
- 3de Daltonschool, Amsterdam
- Erasmus College, Zoetermeer
- Helen Parkhurst College, Almere
- Hogeland College, Dalton vmbo, Warffum
- Kardinaal Alfrinkschool (voor Daltononderwijs), Wageningen
- Katholieke Daltonschool De Leeuwerik, Leiderdorp
- Markenhage College, Breda
- Maurick College. Vught
- Saxion Hogeschool, Deventer
- Schooladviescentrum, Utrecht
- Stedelijk Daltoncollege, Zutphen
- Stedelijk Dalton College, Alkmaar
- Stedelijk Dalton Lyceum, Dordrecht
- obs Theo Thijssen, Assen
- Wenke Dalton Consultancy, Meppel
- Dalton Voorburg Lyceum, Voorburg
- De Waterval, Ermelo
- Jeanne d'Arc, 't Harde
- Wolfert Dalton, Rotterdam
- Wolfert Lyceum, Bergschenhoek
- Daltonschool Klaverweide, Noordwijk

### روسيا
- Dalton School 1080, موسكو

### الولايات المتحدة
- مدرسة دالتون، نيويورك

## وصلات خارجية
- The Dalton School Homepage
- Dewey، Evelyn (1922). The Dalton Laboratory Plan. New York: E. P. Dutton & Company. مؤرشف من الأصل في 2016-08-04. اطلع عليه بتاريخ 2007-12-01.

wikiname: arwiki

title: برنامج دالتون

in_language: ar

wikitext:
[[ملف:Helen Parkhurst.jpg|تصغير|200بك|يسار]]
'''برنامج دالتون''' هو مفهوم تعليمي صاغته هيلين بارخورست. مستوحاةً من الثورة الفكرية في مطلع القرن العشرين والمفكرين التعليميين مثل ماريا مونتسوري (Maria Montessori) وجون ديوي (John Dewey)، أنشأت بارخورست برنامج دالتون بهدف تحقيق توازن بين مواهب الطلاب واحتياجات المجتمع.

وتمثلت أهدافها بشكل محدد في: تصميم كل برنامج من برامج الطلاب بما يتوافق مع احتياجات كل طالب واهتماماته وقدراته؛ وتعزيز كل من الاستقلالية والجدارة؛ ولتعزيز المهارات الاجتماعية للطلاب والشعور بالمسؤولية تجاه الآخرين. وضعت بارخورست برنامجًا من ثلاثة أجزاء ليكون الأساس الهيكلي لبرنامج دالتون التعليمي&mdash;the [[منزل|النظام المنزلي]] والتكليف والمختبر.<ref>Evelyn Dewey, [http://ia802700.us.archive.org/8/items/daltonlaboratory00deweiala/daltonlaboratory00deweiala.pdf The Dalton Laboratory Plan], E.P. Dutton, 1922 {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200228083350/http://ia802700.us.archive.org/8/items/daltonlaboratory00deweiala/daltonlaboratory00deweiala.pdf |date=28 فبراير 2020 }}</ref>
* المنزل هو المحيط الاجتماعي للطلاب.
* التكليف هو هدف شهري كبير يتفق الطلاب على تحقيقه.
* المختبر يشير إلى مدرسي المادة والفصول الدراسية القائمة على المادة التعليمية التي يُقصد منها أن تكون مركز التجربة التعليمية من الصف الرابع وحتى نهاية التعليم الثانوي. وينتقل الطلاب بين «المختبرات» (الفصول الدراسية) لاستكشاف الموضوعات بما يتناسب معهم.
وتمت تسمية برنامج دالتون بهذا الاسم نسبة إلى التجربة المبكرة للنظام الذي تم اتباعه في مدرسة دالتون الثانوية ، ماساشوستس في عام 1920.<ref name="HighSchool">{{استشهاد بكتاب |الأخير=Parkhurst |الأول=Helen |مؤلف-وصلة=Helen Parkhurst |عنوان=Education On The Dalton Plan |مسار=http://www.archive.org/details/educationontheda028244mbp |تاريخ الوصول=2007-12-01 |سنة=1922 |ناشر=E. P. Dutton & Company |مكان=New York |صفحات=15–16 |مسار أرشيف=https://web.archive.org/web/20160825173023/https://archive.org/details/educationontheda028244mbp |تاريخ أرشيف=25 أغسطس 2016 }}</ref>

وحاليًا تقوم مدرسة دالتون بتعليم الطلاب وفقًا لبعض مفاهيم برنامج دالتون الذي وضعته هيلين بارخورست.
== المدارس ==
وهناك حاليًا عدد من المدارس حول العالم التي تستخدم أشكالاً مختلفة من طرق التدريس القائمة على برنامج دالتون. ومعظم المدارس الواردة أدناه تترجم برنامج دالتون وفقًا لاحتياجاتها. وفي بعض الحالات، تحتفظ هذه المدارس بالحد الأدنى من برنامج دالتون الأصلي.<ref name=Members>{{استشهاد ويب | مسار = https://daltoninternational.org/members.html | عنوان = Members | تاريخ الوصول = 2008-01-27 | ناشر = Dalton International | وصلة مكسورة = dead | تاريخ أرشيف = 5 نوفمبر 2013 | مسار أرشيف = https://web.archive.org/web/20131105232824/http://www.daltoninternational.org/members.html }}</ref> وحاليًا، المدارس الوحيدة التي لها ارتباط قوي بمدرسة دالتون الخاصة بهيلين بارخورست الموجودة في نيويورك هي مدرسة دالتون طوكيو ودالتون ناجويا.

=== [[أستراليا]] ===
* مدرسة أشام، [[سيدني]]

=== [[النمسا]] ===
* Europaschule، [[فيينا]]،

=== [[الصين]] ===
* Shanghai East Century School، [[شانغهاي|شنغهاي]]

=== [[جمهورية التشيك]] ===
* ZŠ a MŠ Chalabalova, [[برونو (توضيح)|برونو]]
* ZŠ a MŠ Husova, برونو
* Zٹ a Mٹ Kّيdlovick, برونو
* ZŠ a MŠ Mutĕnická, برونو
* Zٹ Rلjec-Jestّebي
* Gymnázium Slovanské námĕstí, [[برونو (توضيح)|برونو]]
* Zٹ Beneڑova Tّebيè
* Základní škola, برونو
* Základní škola Brno, برونو

=== [[بلجيكا]] ===
* Basisschool De Kleine Icarus, [[غنت|جينت]]
* Basisschool De Lotus, [[غنت|جينت]]
* Basisschool Dalton 1 هازلت
* Basisschool Dalton 2 هازلت
* Middelbare Dalton school VanVeldeke Hasselt

=== [[المجر]] ===
* Általános Iskola, Győrszemere

=== [[أيرلندا الشمالية]] ===
* Millington Primary School, بورتادوان،

=== [[اليابان]] ===
* دالتون طوكيو [[طوكيو]]
* دالتون ناجويا [[ناغويا|ناجويا]]

=== [[هولندا]] ===
* Dalton basisschool de Twijn, أوترخت
* Dalton basisschool Rijnsweerd, أوترخت
* Dalton Den Haag, Den Haag
* Daltonexpertisecentrum, Instituut Theo Thijssen, Hogeschool, أوترخت
* Daltonschool De Klipper, Berkel en Rodenrijs
* Daltonschool Hengelo Zuid, Hengelo
* Dalton Lyceum Barendrecht, Barendrecht
* De Achtbaan, Amersfoort
* De Klinker, Schiedam
* De Poolster, Amsterdam
* 2de Daltonschool, Amsterdam
* 3de Daltonschool, Amsterdam
* Erasmus College, Zoetermeer
* Helen Parkhurst College, Almere
* Hogeland College, Dalton vmbo, Warffum
* Kardinaal Alfrinkschool (voor Daltononderwijs), Wageningen
* Katholieke Daltonschool De Leeuwerik, Leiderdorp
* Markenhage College, Breda
* Maurick College. Vught
* Saxion Hogeschool, Deventer
* Schooladviescentrum, Utrecht
* Stedelijk Daltoncollege, Zutphen
* Stedelijk Dalton College, Alkmaar
* Stedelijk Dalton Lyceum, Dordrecht
* obs Theo Thijssen, Assen
* Wenke Dalton Consultancy, Meppel
* Dalton Voorburg Lyceum, Voorburg
* De Waterval, Ermelo
* Jeanne d'Arc, 't Harde
* Wolfert Dalton, Rotterdam
* Wolfert Lyceum, Bergschenhoek
* Daltonschool Klaverweide, Noordwijk

=== [[روسيا]] ===
* Dalton School 1080, [[موسكو]]

=== [[الولايات المتحدة]] ===
* مدرسة دالتون، [[نيويورك]]

== انظر أيضًا ==
* [[مدارس دا فينشي]]
* [[بيلدونج|بيلدنج]]
== المراجع ==
{{مراجع}}
== وصلات خارجية ==
* [http://www.dalton.org The Dalton School Homepage]
* {{استشهاد بكتاب |الأخير=Dewey |الأول=Evelyn |عنوان=The Dalton Laboratory Plan |مسار= http://www.archive.org/details/daltonlaboratory00deweiala |تاريخ الوصول=2007-12-01 |سنة=1922 |ناشر=E. P. Dutton & Company |مكان=New York |مسار أرشيف= https://web.archive.org/web/20160804110528/https://archive.org/details/daltonlaboratory00deweiala|تاريخ أرشيف=2016-08-04}}
{{روابط شقيقة}}
{{ضبط استنادي}}
{{شريط بوابات|التشيك|الولايات المتحدة|تربية وتعليم|هولندا}}

[[تصنيف:أنواع المدارس]]
[[تصنيف:التعليم في التشيك]]
[[تصنيف:التعليم في الولايات المتحدة]]
[[تصنيف:التعليم في هولندا]]
[[تصنيف:تعليم بديل]]


text:
# Liste der Staatsoberhäupter 547
Übersicht
◄◄ | ◄ | 543 | 544 | 545 | 546 | Liste der Staatsoberhäupter 547 | 548 | 549 | 550 | 551 | ► | ►►

Weitere Ereignisse

## Afrika
- Aksumitisches Reich
  - König: Wazena (ca. 545–ca. 550)

## Amerika
- Maya
  - Palenque
    - König: K'an Joy Chitam (529–565)

  - Tikal
    - König: Wak Chan K’awiil (537–562)

## Asien
- Bagan
  - König: Thinlipaik (523–547)
  - König: Hkanlaung (547–557)

- China
  - Kaiser: Liang Wu Di (502–549)
  - Östliche Wei: Xiao Jing Di (534–550)
  - Westliche Wei: Wei Wen Di (535–551)

- Iberien (Kartlien)
  - König: Bakur II. (534–547)
  - König: Parsman V. (547–561)

- Indien
  - Chalukya
    - König: Pulakesi I. (543–566)

  - Gupta-Reich
    - König: Kumaragupta III. Kramaditya (532–550)

  - Kadamba
    - König: Hari Varman (538–550)

  - Pallava
    - König: Kumaravisnu III. (540–550)

- Japan
  - Kaiser: Kimmei (539–571)

- Korea
  - Baekje
    - König: Seong (523–554)

  - Gaya
    - König: Tosolchi Wang (532–562)

  - Goguryeo
    - König: Yang-won (545–559)

  - Silla
    - König: Jinheung (540–576)

- Lachmidenreich
  - König: Mundir III. (505–554)

- Sassanidenreich
  - Schah (Großkönig): Chosrau I. (531–579)

## Europa
- England (Heptarchie)
  - Bernicia
    - König: Ida von Bernicia (547–559)

  - Essex
    - König: Æscwine (ca. 527–ca. 587)

  - Kent
    - König: Eormenric von Kent (522/539–560/585)

  - Sussex
    - König: Cissa von Sussex (um 500–um 550)

  - Wessex
    - König: Cynric (534–560)

- Langobardenreich
  - König: Audoin (546–560)

- Fränkisches Reich
  - Teilkönigreich Paris König: Childebert I. (511–558)
  - Reich von Metz König: Theudebert I. (533–548)
  - Reich von Soissons König: Chlothar I. (511–558)

- Ostgotenreich
  - König: Totila (541–552)

- Oströmisches Reich
  - Kaiser: Justinian I. (527–565)

- Schottland
  - Dalriada
    - König: Gabhran (538–558)

- Wales
  - Gwynedd
    - König: Maelgwn Hir ap Cadwallon (ca. 520–ca. 549)

- Westgotenreich
  - König: Theudis (531–548)

## Religiöse Führer
- Papst: Vigilius (537–555)
- Patriarch von Konstantinopel: Menas (536–552)

wikiname: dewiki

title: Liste der Staatsoberhäupter 547

in_language: de

wikitext:
{{LSJ|547}}

== Afrika ==
* '''[[Aksumitisches Reich]]'''
** [[Liste der Könige von Aksum|König]]: [[Wazena]] (ca. 545–ca. 550)

== Amerika ==
* '''[[Maya]]'''
** '''[[Palenque]]'''
*** [[Palenque#Liste der Herrscher von Palenque|König]]: [[K'an Joy Chitam]] (529–565)
** '''[[Tikal]]'''
*** [[Tikal#Liste der Herrscher von Tikal|König]]: [[Wak Chan K’awiil]] (537–562)

== Asien ==
* '''[[Bagan]]'''
** [[Bagan#Herrscher von Bagan|König]]: [[Thinlipaik]] (523–547)
** König: [[Hkanlaung]] (547–557)

* '''[[Kaiserreich China|China]]'''
** [[Liang-Dynastie#Herrscher der Liang-Dynastie (502–557)|Kaiser]]: [[Liang Wu Di]] (502–549)
** [[Östliche Wei]]: [[Xiao Jing Di]] (534–550)
** [[Westliche Wei]]: [[Wei Wen Di]] (535–551)

* '''[[Iberien (Kaukasien)|Iberien (Kartlien)]]'''
** [[Liste der Staatsoberhäupter Georgiens|König]]: [[Bakur II.]] (534–547)
** König: [[Parsman V.]] (547–561)

* '''[[Indien]]'''
** [[Chalukya]]
*** [[Chalukya#Liste der Chalukya-Könige|König]]: [[Pulakesi I.]] (543–566)
** [[Gupta-Reich]]
*** [[Gupta-Reich#Liste der Herrscher des Gupta Reiches|König]]: [[Kumaragupta III. Kramaditya]] (532–550)
** [[Kadamba]]
*** [[Kadamba#Herrscherliste|König]]: [[Hari Varman]] (538–550)
** [[Pallava]]
*** [[Pallava#Liste der Pallava-Könige|König]]: [[Kumaravisnu III.]] (540–550)

* '''[[Japan]]'''
** [[Liste der Tennō|Kaiser]]: [[Kimmei]] (539–571)

* '''[[Korea]]'''
** '''[[Baekje]]'''
*** [[Liste der Herrscher Koreas#Baekje (18 v. Chr.–660 n. Chr.)|König]]: [[Seong (König)|Seong]] (523–554)
** '''[[Gaya]]'''
*** [[Liste der Herrscher Koreas#Gaya (42–562 n. Chr.)|König]]: [[Tosolchi Wang]] (532–562)
** '''[[Goguryeo]]'''
*** [[Liste der Herrscher Koreas#Goguryeo (37 v. Chr.–668 n. Chr.)|König]]: [[Yang-won]] (545–559)
** '''[[Silla]]'''
*** [[Liste der Herrscher Koreas#Silla (57 v. Chr.–935 n. Chr.; Könige und Königinnen)|König]]: [[Jinheung]] (540–576)

* '''[[Lachmiden|Lachmidenreich]]'''
** König: [[Mundir III.]] (505–554)

* '''[[Sassanidenreich]]'''
** [[Liste der Sassanidenherrscher|Schah (Großkönig)]]: [[Chosrau I.]] (531–579)

== Europa ==
* '''[[England]]''' ([[Heptarchie]])
** [[Bernicia]]
*** [[Liste der Könige von Bernicia|König]]: [[Ida von Bernicia]] (547–559)
** [[Königreich Essex|Essex]]
*** [[Königreich Essex#Könige von Essex|König]]: [[Æscwine (Essex)|Æscwine]] (ca. 527–ca. 587)
** [[Königreich Kent|Kent]]
*** König: [[Eormenric von Kent]] (522/539–560/585)
** [[Königreich Sussex|Sussex]]
*** [[Königreich Sussex#Könige von Sussex|König]]: [[Cissa von Sussex]] (um 500–um 550)
** [[Königreich Wessex|Wessex]]
*** [[Königreich Wessex#König von Wessex|König]]: [[Cynric]] (534–560)

* '''[[Langobarden|Langobardenreich]]'''
** [[Langobarden#Herzöge der Langobarden|König]]: [[Audoin]] (546–560)

* '''[[Fränkisches Reich]]'''
** [[Teilkönigreich Paris]] [[Teilkönigreich Paris#Könige von Paris|König]]: [[Childebert I.]] (511–558)
** [[Reich von Metz]] [[Reich von Metz#Liste der Könige des Reiches von Metz|König]]: [[Theudebert I.]] (533–548)
** Reich von [[Soissons#Geschichte|Soissons]] König: [[Chlothar I.]] (511–558)

* '''[[Goten#Ostgoten|Ostgotenreich]]'''
** [[Liste ostgotischer Könige|König]]: [[Totila]] (541–552)

* '''[[Oströmisches Reich]]'''
** [[Liste der byzantinischen Kaiser|Kaiser]]: [[Justinian I.]] (527–565)

* '''[[Schottland]]'''
** [[Dalriada]]
*** [[Liste der Könige von Dalriada|König]]: [[Gabhran]] (538–558)

* '''[[Wales]]'''
** [[Königreich Gwynedd|Gwynedd]]
*** [[Liste der walisischen Herrscher#Gwynedd|König]]: [[Maelgwn Hir ap Cadwallon]] (ca. 520–ca. 549)

* '''[[Westgotenreich]]'''
** [[Liste westgotischer Könige|König]]: [[Theudis]] (531–548)

== Religiöse Führer ==
* [[Liste der Päpste|Papst]]: [[Vigilius]] (537–555)
* [[Liste der Patriarchen von Konstantinopel|Patriarch]] von Konstantinopel: [[Menas (Konstantinopel)|Menas]] (536–552)