text:
# Anéfis
Anéfis (variantes : Anefis, Anéfif) est une commune malienne et chef-lieu du cercle d'Anéfis et la région de Kidal.

wikiname: frwiki

title: Anéfis

in_language: fr

wikitext:
{{ébauche|localité malienne}}
{{Infobox Commune du Mali
 | nom                   = Anéfis
 | image                 =
 | légende               =
 | région                = [[Région de Kidal|Kidal]] ([[Chef-lieu]])
 | cercle                = [[Cercle de Kidal|Kidal]] ([[Chef-lieu]])
 | maire                 = Baba Ould Sidi Elmoctar
 | latitude              = 18.044
 | longitude             = 0.603
 | altitude              =
 | population précédente = 4325
 | population            = 5087
 | année_pop             = 2008
 | superficie            =
}}

'''Anéfis''' (variantes : '''Anefis''', '''Anéfif''') est une [[Commune (Mali)|commune malienne]] et [[cercle de Kidal|chef-lieu du cercle d'Anéfis]] et la [[région de Kidal]].

== Notes et références ==
{{Références}}

== Articles connexes ==
* {{Page h'|Bataille d'Anéfis|Batailles d'Anéfis}} pendant la [[guerre du Mali]].

{{Portail|Mali|géographie}}

{{DEFAULTSORT:Anefif}}
[[Catégorie:Commune dans la région de Kidal]]
[[Catégorie:Localité dans la région de Kidal]]
[[Catégorie:Cercle de Kidal]]

title: Administration

Pays: Mali

Région: Kidal (Chef-lieu)

Cercle: Kidal (Chef-lieu)

Maire: Baba Ould Sidi Elmoctar

title: Démographie

title: Géographie

Coordonnées: 18° 02′ 38″ nord, 0° 36′ 11″ est

title: Localisation

Localisation: modifier


text:
# Marek Lehnert
Marek Lehnert (ur. 19 lipca 1950, zm. 28 marca 2020 w Rzymie) – polski dziennikarz prasowy i radiowy, wieloletni korespondent Polskiego Radia w Rzymie, watykanista.

## Życiorys
Ukończył studia polonistyczne na Uniwersytecie Warszawskim; po wygraniu w 1970 konkursu na reportaż „Tygodnika Powszechnego” współpracował z nim do roku 2000, od 1975 mieszkając stale w Rzymie. W latach 1980–1984 pracował w polskojęzycznej wersji gazety „L’Osservatore Romano”, do 1993 był watykańskim korespondentem Radia Wolna Europa, a od 1994 do 28 lutego 2017 – korespondentem Polskiego Radia w Rzymie.
Razem z Andrzejem Drzycimskim napisał Osiem dni w Polsce (wyd. Editions Spotkania, 1984) – książkę o drugiej pielgrzymce Jana Pawła II do Polski, którą odbył w dniach 16–23 czerwca 1983. Wydał też zbiory poezji w języku polskim i włoskim.
Postanowieniem prezydenta Aleksandra Kwaśniewskiego z 8 września 2003 został odznaczony Srebrnym Krzyżem Zasługi za zasługi w działalności radiowej.
W 2019 wydał książkę pt. Korespondent. Przełomowe wydarzenia, kulisy niezwykłych spotkań, tajemnice życia w Watykanie (Wydawnictwo Znak, Kraków 2019) ISBN 978-83-240-5813-6.

wikiname: plwiki

title: Marek Lehnert

in_language: pl

wikitext:
{{Biogram infobox
 |imię i nazwisko           = Marek Lehnert
 |grafika                   =
 |opis grafiki              =
 |alt grafiki               =
 |data urodzenia            = [[19 lipca]] [[1950]]
 |miejsce urodzenia         =
 |data śmierci              = [[28 marca]] [[2020]]
 |miejsce śmierci           = [[Rzym]]
 |narodowość                = polska
 |odznaczenia               = {{order|KZ|S}}
 |commons                   =
 |wikicytaty                = Marek Lehnert
}}
'''Marek Lehnert''' (ur. 19 lipca 1950, zm. 28 marca 2020 w [[Rzym]]ie<ref>{{Cytuj stronę | url = https://wiadomosci.wp.pl/zmarl-marek-lehnert-6493859661334145a | tytuł = Zmarł Marek Lehnert | data = 28 marca 2020 | opublikowany = wp.pl | data dostępu = 2020-03-28}}</ref>) – polski dziennikarz prasowy i radiowy, wieloletni korespondent [[Polskie Radio|Polskiego Radia]] w Rzymie, watykanista.

== Życiorys ==
Ukończył studia polonistyczne na [[Uniwersytet Warszawski|Uniwersytecie Warszawskim]]; po wygraniu w 1970 konkursu na reportaż [[Tygodnik Powszechny|„Tygodnika Powszechnego”]] współpracował z nim do roku 2000, od 1975 mieszkając stale w Rzymie. W latach 1980–1984 pracował w polskojęzycznej wersji gazety „[[L’Osservatore Romano]]”, do 1993 był [[Watykan|watykańskim]] korespondentem [[Radio Wolna Europa|Radia Wolna Europa]], a od 1994 do 28 lutego 2017 – korespondentem Polskiego Radia w Rzymie.

Razem z [[Andrzej Drzycimski|Andrzejem Drzycimskim]] napisał ''Osiem dni w Polsce'' (wyd. [[Editions Spotkania]], 1984) – książkę o [[Podróż apostolska Jana Pawła II do Polski (1983)|drugiej pielgrzymce Jana Pawła II do Polski]], którą odbył w dniach 16–23 czerwca 1983. Wydał też zbiory poezji w języku polskim i włoskim.

Postanowieniem prezydenta [[Aleksander Kwaśniewski|Aleksandra Kwaśniewskiego]] z 8 września 2003 został odznaczony [[Krzyż Zasługi|Srebrnym Krzyżem Zasługi]] ''za zasługi w działalności radiowej''<ref>Postanowienie Prezydenta Rzeczypospolitej Polskiej z dnia 8 września 2003 r. o nadaniu orderów i odznaczeń ({{Monitor Polski|2004|1|7}}).</ref>.

W 2019 wydał książkę pt. ''Korespondent. Przełomowe wydarzenia, kulisy niezwykłych spotkań, tajemnice życia w Watykanie'' ([[Społeczny Instytut Wydawniczy „Znak”|Wydawnictwo Znak]], Kraków 2019) {{ISBN|978-83-240-5813-6}}<ref>{{cytuj stronę | url = https://wiadomosci.onet.pl/tylko-w-onecie/marek-lehnert-otoczenie-jana-pawla-ii-wiedzialo-o-pedofilii-w-kosciele/l1e7k21 | autor = Kamil Turecki | tytuł = Marek Lehnert: otoczenie Jana Pawła II wiedziało o pedofilii w Kościele | opublikowany = [[onet.pl]] | data = 25 maja 2019 | data dostępu = 2020-03-28}}</ref>.

== Przypisy ==
{{Przypisy}}

== Bibliografia ==
* {{cytuj | url = https://web.archive.org/web/20170206205404/http://www.polskieradio.pl/Ludzie/317225,Marek-Lehnert | tytuł = Marek Lehnert| praca= Ludzie Polskiego Radia| opublikowany = polskieradio.pl}}
* {{cytuj | url = http://teleshow.wp.pl/marek-lehnert-po-23-latach-odchodzi-z-polskiego-radia-6096635320587393a | tytuł = Marek Lehnert po 23 latach odchodzi z Polskiego Radia | data dostępu = 2020-03-28 | opublikowany = wp.pl | data = 2017-03-02}}
* {{cytuj | url = http://wyborcza.pl/7,75398,21441815,po-23-latach-pracy-z-polskiego-radia-odchodzi-marek-lehnert.html | tytuł = Po 23 latach pracy z Polskiego Radia odchodzi Marek Lehnert | data dostępu = 2020-03-28 | autor = Anna Popiołek | opublikowany = wyborcza.pl | data = 2017-03-02 | dostęp=z}}

{{Kontrola autorytatywna}}

{{SORTUJ:Lehnert, Marek}}
[[Kategoria:Absolwenci Wydziału Polonistyki Uniwersytetu Warszawskiego]]
[[Kategoria:Ludzie Polskiego Radia]]
[[Kategoria:Ludzie związani z Rzymem]]
[[Kategoria:Odznaczeni Srebrnym Krzyżem Zasługi (III Rzeczpospolita)]]
[[Kategoria:Polscy dziennikarze prasowi]]
[[Kategoria:Polscy dziennikarze radiowi]]
[[Kategoria:Pracownicy sekcji polskiej Radia Wolna Europa]]
[[Kategoria:Urodzeni w 1950]]
[[Kategoria:Zmarli w 2020]]

title: Marek Lehnert

Data i miejsce śmierci: 28 marca 2020 · Rzym

Narodowość: polska


text:
# Kentrocapros rosapinto
Kentrocapros rosapinto är en fiskart som först beskrevs av Smith 1949.  Kentrocapros rosapinto ingår i släktet Kentrocapros och familjen Aracanidae. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

wikiname: svwiki

title: Kentrocapros rosapinto

in_language: sv

wikitext:
{{robotskapad|Lsjbot|fisk|datum=2013-02}}
{{Taxobox
| name = ''Kentrocapros rosapinto''
| status =
| image =
| image_caption =
| domain_sv =
| domain =
| regnum_sv = [[Djur]]
| regnum = Animalia
| phylum_sv = [[Ryggsträngsdjur]]
| phylum = Chordata
| classis_sv = [[Strålfeniga fiskar]]
| classis = Actinopterygii
| ordo_sv = [[Blåsfiskartade fiskar]]
| ordo = Tetraodontiformes
| familia_sv =
| familia = [[Aracanidae]]
| genus_sv =
| genus = [[Kentrocapros]]
| species_sv =
| species = '''Kentrocapros rosapinto'''
| taxon = Kentrocapros rosapinto
| taxon_authority = ([[Smith (auktor)|Smith]], 1949)
| range_map =
| range_map_caption = Utbredningsområde
| image2 =
| image2_caption =
| subphylum = Vertebrata
| subphylum_sv = [[Ryggradsdjur]]
| superclassis = Osteichthyes
| superclassis_sv = [[Benfiskar]]
| synonyms = ''Aracanostracion rosapinto'' <small>[[Smith (auktor)|Smith]], 1949</small><ref name = "col481646"/>
}}

'''''Kentrocapros rosapinto'''''<ref name = "col481646"/> är en [[fiskar|fisk]]art som först beskrevs av [[Smith (auktor)|Smith]] 1949.  ''Kentrocapros rosapinto'' ingår i [[släkte]]t ''[[Kentrocapros]]'' och [[familj (biologi)|familjen]] [[Aracanidae]].<ref name = "COL"/><ref name = "source"/> Inga [[underart]]er finns listade i [[Catalogue of Life]].<ref name = "COL"/>

== Källor ==
<references>
<ref name = "COL">{{webbref |url= http://www.catalogueoflife.org/annual-checklist/2011/search/all/key/kentrocapros+rosapinto/match/1|titel= Species 2000 & ITIS Catalogue of Life: 2011 Annual Checklist.|hämtdatum= 24 september 2012 |författare= Bisby F.A., Roskov Y.R., Orrell T.M., Nicolson D., Paglinawan L.E., Bailly N., Kirk P.M., Bourgoin T., Baillargeon G., Ouvrard D. (red.)|datum= 2011|verk= |utgivare=Species 2000: Reading, UK.}}</ref>
<ref name = "col481646">Smith, M.M. (1986) Ostraciidae., p. 890-893. In M.M. Smith and P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlin.</ref>
<ref name = "source">''FishBase''. Froese R. & Pauly D. (eds), 2011-06-14</ref>
</references>

[[Kategori:Blåsfiskartade fiskar]]
[[Kategori:Kentrocapros|rosapinto]]

{{Taxonbar}}

title: Systematik

Domän: Eukaryoter · Eukaryota

Rike: Djur · Animalia

Stam: Ryggsträngsdjur · Chordata

Understam: Ryggradsdjur · Vertebrata

Överklass: Benfiskar · Osteichthyes

Klass: Strålfeniga fiskar · Actinopterygii

Ordning: Blåsfiskartade fiskar · Tetraodontiformes

Familj: Aracanidae

Släkte: Kentrocapros

Art: Kentrocapros rosapinto

title: Vetenskapligt namn

Vetenskapligt namn: § Kentrocapros rosapinto

title: Synonymer

Synonymer: Hitta fler artiklar om djur med Djurportalen


text:
# 16507 Fuuren
16507 Fuuren (1990 UM2) là một tiểu hành tinh vành đai chính được phát hiện ngày 24 tháng 10 năm 1990 bởi K. Endate và K. Watanabe ở Kitami.

wikiname: viwiki

title: 16507 Fuuren

in_language: vi

wikitext:
{{Thông tin hành tinh
| minorplanet = yes
| width = 25em
| bgcolour = #FFFFC0
| apsis =
| name = Fuuren
| symbol =
| image =
| caption =
| discovery = yes
| discovery_ref =
| discoverer = [[K. Endate]] và [[K. Watanabe]]
| discovery_site = [[Kitami]]
| discovered = 24 tháng 10 năm 1990
| designations = yes
| mp_name = 16507
| alt_names = 1990 UM2
| named_after = [[Fūren, Hokkaidō|Fūren]]
| mp_category =
| orbit_ref =
| epoch = 14 tháng 5 năm 2008
| apoapsis = 3.3766105
| periapsis = 2.6628749
| semimajor =
| eccentricity = 0.1181782
| period = 1916.6964331
| avg_speed =
| inclination = 11.17818
| asc_node = 62.81229
| mean_anomaly = 167.99389
| arg_peri = 279.17664
| satellites =
| physical_characteristics = yes
| dimensions =
| mass =
| density =
| surface_grav =
| escape_velocity =
| sidereal_day =
| axial_tilt =
| pole_ecliptic_lat =
| pole_ecliptic_lon =
| albedo =
| temperatures=
| temp_name1 =
| mean_temp_1 =
| max_temp_1 =
| temp_name2 =
| max_temp_2 =
| spectral_type =
| abs_magnitude = 12.6
}}
'''16507 Fuuren''' (1990 UM2) là một [[tiểu hành tinh]] [[vành đai tiểu hành tinh|vành đai chính]] được phát hiện ngày 24 tháng 10 năm 1990 bởi [[K. Endate]] và [[K. Watanabe]] ở [[Kitami]].
== Tham khảo ==

{{tham khảo|30em}}

== Liên kết ngoài ==
*[http://ssd.jpl.nasa.gov/sbdb.cgi?sstr=16507+Fuuren JPL Small-Body Database Browser 16507 Fuuren]

{{DEFAULTSORT:Fuuren}}
[[Thể loại:Tiểu hành tinh vành đai chính]]
[[Thể loại:Thiên thể phát hiện năm 1990]]
[[Thể loại:Được phát hiện bởi Kazuro Watanabe]]
[[Thể loại:Được phát hiện bởi Kin Endate]]
[[Thể loại:Tiểu hành tinh được đặt tên]]

{{beltasteroid-stub}}

title: Fuuren

Khám phá bởi: K. Endate và K. Watanabe

Nơi khám phá: Kitami

Ngày phát hiện: 24 tháng 10 năm 1990

title: Tên định danh

Đặt tên theo: Fūren

title: Đặc trưng quỹ đạo

Đặc trưng quỹ đạo: Kỷ nguyên 14 tháng 5 năm 2008

title: Đặc trưng vật lý


text:
# The Chef at Circle G
The Chef at Circle G è un cortometraggio muto del 1915 diretto e interpretato da Tom Mix.

## Produzione
Il film fu prodotto dalla Selig Polyscope Company.

## Distribuzione
Distribuito dalla General Film Company, il film - un cortometraggio in una bobina - uscì nelle sale cinematografiche statunitensi il 9 novembre 1915.

wikiname: itwiki

title: The Chef at Circle G

in_language: it

wikitext:
{{Film
|titolo = The Chef at Circle G
|titolo alfabetico =  Chef at Circle G,The
|titolo originale = The Chef at Circle G
|immagine =
|didascalia =
|lingua originale = inglese
|paese = [[Stati Uniti d'America]]
|anno uscita = 1915
|durata = 300 metri (1 rullo)
|tipo colore = B/N
|film muto = sì
|aspect ratio = 1,33 : 1
|genere = western
|genere 2 = commedia
|regista = [[Tom Mix]]
|soggetto =
|sceneggiatore = [[Edwin R. Coffin]] (come E.R. Coffin)
|produttore = [[William Nicholas Selig]]
|produttore esecutivo =
|casa produzione = [[Selig Polyscope Company]]
|attori =
*[[Tom Mix]]: Tom, il cuoco del ranch
*[[Hazel Page]]: Rose Blake
*[[Sid Jordan]]: Squinty
*[[Pat Chrisman]]: Blake, il padre di Rose
|fotografo =
|cortometraggio= sì
}}

'''''The Chef at Circle G''''' è un [[cortometraggio|cortometraggio muto]] del [[1915]] diretto e interpretato da [[Tom Mix]].

== Trama ==
{{...|cortometraggi}}

==Produzione==
Il film fu prodotto dalla [[Selig Polyscope Company]].

==Distribuzione==
Distribuito dalla [[General Film Company]], il film - un cortometraggio in una bobina - uscì nelle sale cinematografiche statunitensi il 9 novembre 1915.

==Voci correlate==
*[[Filmografia della Selig Polyscope]]

==Collegamenti esterni==
* {{Collegamenti esterni}}

{{Portale|cinema}}

[[Categoria:Cortometraggi commedia]]
[[Categoria:Cortometraggi western]]

title: The Chef at Circle G

Titolo originale: The Chef at Circle G

Lingua originale: inglese

Paese di produzione: Stati Uniti d'America

Durata: 300 metri (1 rullo)

Dati tecnici: B/N · rapporto: 1,33 : 1 · film muto

Genere: western, commedia

Regia: Tom Mix

Sceneggiatura: Edwin R. Coffin (come E.R. Coffin)

Produttore: William Nicholas Selig

Casa di produzione: Selig Polyscope Company

title: Interpreti e personaggi

Interpreti e personaggi: - Tom Mix: Tom, il cuoco del ranch - Hazel Page: Rose Blake - Sid Jordan: Squinty - Pat Chrisman: Blake, il padre di Rose


text:
# Функції Бесселя
Функції Бесселя в математиці — сімейство функцій, що є канонічними розв'язками диференціального рівняння Бесселя:
{\displaystyle x^{2}{\frac {d^{2}y}{dx^{2}}}+x{\frac {dy}{dx}}+(x^{2}-\alpha ^{2})y=0,}
де {\displaystyle \alpha } — довільне дійсне число, зване порядком. Найчастіше використовувані функції Бесселя — функції цілих та напівцілих порядків.
Хоча {\displaystyle \alpha }  і {\displaystyle -\alpha } породжують однакові рівняння, зазвичай домовляються про те, щоб їм відповідали різні функції (це робиться, наприклад, для того, щоб функція Бесселя була гладкою по {\displaystyle \alpha }).
Функції Бесселя вперше були визначені швейцарським математиком Даніелем Бернуллі, а названі на честь Фрідріха Бесселя.

## Застосування
Рівняння Бесселя виникає під час знаходження розв'язків рівняння Лапласа і рівняння Гельмгольца в циліндричних і сферичних координатах. Тому функції Бесселя застосовуються при розв'язуванні багатьох задач про поширення хвиль, статичні потенціали тощо, наприклад:
- електромагнітні хвилі в циліндровому хвилеводі;
- теплопровідність в циліндрових об'єктах;
- форми коливання тонкої круглої мембрани
- швидкість частинок в заповненому рідиною циліндрі, що обертається навколо своєї осі.

Функції Бесселя застосовуються і при розв'язуванні інших задач, наприклад, при обробці сигналів.

## Визначення
Оскільки наведене рівняння є рівнянням другого порядку, у нього повинно бути два лінійно незалежних розв'язки. Проте залежно від обставин вибираються різні визначення цих розв'язків. Нижче наведені деякі з них.

### Функції Бесселя першого роду
Функціями Бесселя першого роду, що позначаються {\displaystyle J_{\alpha }(x)}, є розв'язки, скінченні в точці {\displaystyle x=0} при цілих або невід'ємних {\displaystyle \alpha }. Вибір конкретної функції та її нормалізації визначаються її властивостями. Можна визначити ці функції за допомогою розкладання в ряд Тейлора біля нуля (або в загальніший степеневий ряд при нецілих {\displaystyle \alpha }):
{\displaystyle J_{\alpha }(x)=\sum _{m=0}^{\infty }{\frac {(-1)^{m}}{m!\Gamma (m+\alpha +1)}}{\left({\frac {x}{2}}\right)}^{2m+\alpha }}
Тут {\displaystyle \Gamma (z)} є гамма-функція Ейлера, узагальнення факторіалу на нецілі значення. Графік функції Бесселя схожий на синусоїду, коливання якої згасають пропорційно {\displaystyle {\frac {1}{\sqrt {x}}}}, хоча насправді нулі функції розташовані не періодично.
Нижче наведені графіки {\displaystyle J_{\alpha }(x)} для {\displaystyle \alpha =0,1,2}:
Якщо {\displaystyle \alpha } не є цілим числом, функції {\displaystyle J_{\alpha }(x)} і {\displaystyle J_{-\alpha }(x)} лінійно незалежні і, отже, є розв'язками рівняння. Але якщо {\displaystyle \alpha } ціле, то правильне таке співвідношення:
{\displaystyle J_{-\alpha }(x)=(-1)^{\alpha }J_{\alpha }(x)\,}
Воно означає, що на разі функції лінійно залежні. Тоді другим розв'язком рівняння стане функція Бесселя другого роду (дивись нижче).

### Інтеграли Бесселя
Можна надати інше визначення функції Бесселя для цілих значень {\displaystyle \alpha }, використовуючи інтегральне зображення:
{\displaystyle J_{\alpha }(x)={\frac {1}{\pi }}\int \limits _{0}^{\pi }\!\cos(\alpha \tau -x\sin \tau )\,d\tau }
Цей підхід використовував Бессель, дослідивши за його допомогою деякі властивості функцій. Можливе і інше інтегральне зображення:
{\displaystyle J_{\alpha }(x)={\frac {1}{2\pi }}\int \limits _{-\pi }^{\pi }\!e^{i(\alpha \tau -x\sin \tau )}\,d\tau }

### Функції Бесселя другого роду
Функції Бесселя другого роду — розв'язки {\displaystyle Y_{\alpha }(x)} рівняння Бесселя, нескінченні в точці {\displaystyle x=0}.
{\displaystyle Y_{\alpha }(x)} також іноді називають функцією Неймана, і позначають як {\displaystyle N_{\alpha }(x)}. Ця функція пов'язана з {\displaystyle J_{\alpha }(x)} таким співвідношенням:
{\displaystyle Y_{\alpha }(x)={\frac {J_{\alpha }(x)\cos(\alpha \pi )-J_{-\alpha }(x)}{\sin(\alpha \pi )}},}
де у разі цілого {\displaystyle \alpha } береться границя по {\displaystyle \alpha }, обчислювана, наприклад, за допомогою правила Лопіталя.
Нижче приведені графіки {\displaystyle Y_{\alpha }(x)} для {\displaystyle \alpha =0,1,2}:

## Властивості

### Асимптотика
Для функцій Бесселя відомі асимптотичні формули. При малих аргументах {\displaystyle (0<x\ll {\sqrt {\alpha +1}})} і невід'ємних {\displaystyle \alpha } вони виглядають так:
{\displaystyle J_{\alpha }(x)\rightarrow {\frac {1}{\Gamma (\alpha +1)}}\left({\frac {x}{2}}\right)^{\alpha }}
{\displaystyle Y_{\alpha }(x)\rightarrow \left\{{\begin{matrix}\displaystyle {\frac {2}{\pi }}\left[\ln(x/2)+\gamma \right]&{\mbox{:}}\quad \alpha =0\\\\\displaystyle -{\frac {\Gamma (\alpha )}{\pi }}\left({\frac {2}{x}}\right)^{\alpha }&{\mbox{:}}\quad \alpha >0\end{matrix}}\right.}
де {\displaystyle \gamma } — стала Ейлера — Маскероні {\displaystyle (0.5772\dots )}, а {\displaystyle \Gamma } — гамма-функція Ейлера. Для великих аргументів {\displaystyle (x\gg |\alpha ^{2}-1/4|)} формули виглядають так
{\displaystyle J_{\alpha }(x)\rightarrow {\sqrt {\frac {2}{\pi x}}}\cos \left(x-{\frac {\alpha \pi }{2}}-{\frac {\pi }{4}}\right)}
{\displaystyle Y_{\alpha }(x)\rightarrow {\sqrt {\frac {2}{\pi x}}}\sin \left(x-{\frac {\alpha \pi }{2}}-{\frac {\pi }{4}}\right).}

### Гіпергеометричний ряд
Функції Бесселя можуть бути виражені через гіпергеометричну функцію:
{\displaystyle J_{\alpha }(z)={\frac {(z/2)^{\alpha }}{\Gamma (\alpha +1)}}{}_{0}F_{1}(\alpha +1;-z^{2}/4).}
Таким чином, при цілих n функція Бесселя однозначна аналітична, а при нецілих — багатозначна аналітична.

### Функції Бесселя як коефіцієнти рядів
Існує представлення для функцій Бесселя першого роду і цілого порядку через коефіцієнти ряду Лорана функції певного вигляду, а саме
{\displaystyle e^{\displaystyle {\frac {z}{2}}\left(w-{\frac {1}{w}}\right)}=\sum _{n=-\infty }^{+\infty }J_{n}(z)w^{n}}

### Твірна функція для функції БесселяJα(x){\displaystyle J_{\alpha }(x)}
{\displaystyle g(x,t)=\exp[{\frac {x}{2}}(t-{\frac {1}{t}})]=\sum _{\alpha =-\infty }^{\infty }J_{\alpha }(x)t^{\alpha },}
де {\displaystyle J_{\alpha }(x)}визначена у області {\displaystyle 0\leq x\leq \infty .}
Розклад у ряд Лорана та коефіцієнти {\displaystyle J_{\alpha }(x)} можна знайти
{\displaystyle J_{\alpha }(x)={\frac {1}{2\pi l}}\int _{C}{\frac {g(x,t)}{t^{n+1}}}dt.}
В якості контура {\displaystyle C} навколо точки {\displaystyle t=0} обирається окружність одиничного радіусу у площині {\displaystyle t,} де {\displaystyle t=\exp(i\theta ).} Таким чином,
{\displaystyle J_{\alpha }(x)={\frac {1}{2\pi i}}\int _{0}^{2\pi }{\frac {\exp\{[x(e^{i\theta }-e^{-i\theta })/2]\}i\exp(i\theta )d\theta }{[\exp(i\theta )]^{\alpha +1}}}}
та
{\displaystyle J_{\alpha }(x)={\frac {1}{2\pi }}\int _{}^{2\pi }\exp[i(x\sin \theta -n\theta )]d\theta .}

wikiname: ukwiki

title: Функції Бесселя

in_language: uk

wikitext:
{{unibox}}[[Файл:ETH-BIB-Bernoulli, Daniel (1700-1782)-Portrait-Portr 10971.tif (cropped).jpg|thumb|Даніель Бернуллі]]
[[Файл:Friedrich Wilhelm Bessel.jpeg|thumb|Фрідріх Бессель]]
'''Функції Бесселя''' в [[математика|математиці]] — сімейство функцій, що є канонічними розв'язками диференціального '''рівняння Бесселя''':
: <math>x^2 \frac{d^2 y}{dx^2} + x \frac{dy}{dx} + (x^2 - \alpha^2)y = 0,</math>
де <math>\alpha</math> — довільне дійсне число, зване порядком. Найчастіше використовувані функції Бесселя — функції цілих та напівцілих порядків.

Хоча <math>\alpha</math>  і <math>-\alpha</math> породжують однакові рівняння, зазвичай домовляються про те, щоб їм відповідали різні функції (це робиться, наприклад, для того, щоб функція Бесселя була гладкою по <math>\alpha</math>).

Функції Бесселя вперше були визначені швейцарським математиком [[Бернуллі Даніель|Даніелем Бернуллі]], а названі на честь [[Фрідріх Вільгельм Бессель|Фрідріха Бесселя]].

== Застосування ==
Рівняння Бесселя виникає під час знаходження розв'язків [[рівняння Лапласа]] і [[рівняння Гельмгольца]] в [[циліндрична система координат|циліндричних]] і [[сферична система координат|сферичних координатах]]. Тому функції Бесселя застосовуються при розв'язуванні багатьох задач про поширення [[хвиля|хвиль]], статичні потенціали тощо, наприклад:
* [[електропровідність|електромагнітні хвилі]] в циліндровому [[хвилевід|хвилеводі]];
* [[теплопровідність]] в циліндрових об'єктах;
* форми коливання тонкої круглої мембрани
* швидкість частинок в заповненому рідиною [[циліндр]]і, що обертається навколо своєї осі.

Функції Бесселя застосовуються і при розв'язуванні інших задач, наприклад, при обробці сигналів.

== Визначення ==
Оскільки наведене рівняння є рівнянням другого порядку, у нього повинно бути два лінійно незалежних розв'язки. Проте залежно від обставин вибираються різні визначення цих розв'язків. Нижче наведені деякі з них.

=== Функції Бесселя першого роду ===
Функціями Бесселя першого роду, що позначаються <math>J_\alpha(x)</math>, є розв'язки, скінченні в точці <math>x=0</math> при цілих або невід'ємних <math>\alpha</math>. Вибір конкретної функції та її нормалізації визначаються її властивостями. Можна визначити ці функції за допомогою розкладання в [[ряд Тейлора]] біля нуля (або в загальніший [[степеневий ряд]] при нецілих <math>\alpha</math>):
: <math> J_\alpha(x) = \sum_{m=0}^\infty \frac{(-1)^m}{m! \Gamma(m+\alpha+1)} {\left({\frac{x}{2}}\right)}^{2m+\alpha} </math>

Тут <math>\Gamma(z)</math> є [[гамма-функція Ейлера]], узагальнення [[факторіал]]у на нецілі значення. Графік функції Бесселя схожий на [[синусоїда|синусоїду]], коливання якої згасають пропорційно <math>\frac{1}{\sqrt{x}}</math>, хоча насправді нулі функції розташовані не періодично.

Нижче наведені графіки <math>J_\alpha (x)</math> для <math>\alpha = 0, 1, 2</math>:
[[Файл:BesselJ_plot.svg|center|450px|Графік функції Бесселя першого роду J]]

Якщо <math>\alpha</math> не є цілим числом, функції <math>J_\alpha (x)</math> і <math>J_{-\alpha} (x)</math> лінійно незалежні і, отже, є розв'язками рівняння. Але якщо <math>\alpha</math> ціле, то правильне таке співвідношення:
: <math>J_{-\alpha}(x) = (-1)^{\alpha} J_{\alpha}(x)\,</math>

Воно означає, що на разі функції лінійно залежні. Тоді другим розв'язком рівняння стане функція Бесселя другого роду ([[#Функції Бесселя другого роду|дивись нижче]]).

=== Інтеграли Бесселя ===
Можна надати інше визначення функції Бесселя для цілих значень <math>\alpha</math>, використовуючи інтегральне зображення:
: <math>J_\alpha (x) = \frac{1}{\pi} \int\limits_{0}^{\pi}\!\cos (\alpha \tau - x \sin \tau)\,d\tau</math>

Цей підхід використовував Бессель, дослідивши за його допомогою деякі властивості функцій. Можливе і інше інтегральне зображення:
: <math>J_\alpha (x) = \frac{1}{2 \pi} \int\limits_{-\pi}^{\pi}\!e^{i(\alpha \tau - x \sin \tau)}\,d\tau</math>

=== Функції Бесселя другого роду ===
{{main|Функції Бесселя другого роду}}
Функції Бесселя другого роду — розв'язки <math>Y_\alpha(x)</math> рівняння Бесселя, нескінченні в точці <math>x=0</math>.

<math>Y_\alpha(x)</math> також іноді називають функцією [[Джон фон Нейман|Неймана]], і позначають як <math>N_\alpha(x)</math>. Ця функція пов'язана з <math>J_\alpha(x)</math> таким співвідношенням:
: <math>Y_\alpha(x) = \frac{J_\alpha(x) \cos(\alpha\pi) - J_{-\alpha}(x)}{\sin(\alpha\pi)},</math>
де у разі цілого <math>\alpha</math> береться границя по <math>\alpha</math>, обчислювана, наприклад, за допомогою [[правило Лопіталя|правила Лопіталя]].

Нижче приведені графіки <math>Y_\alpha (x)</math> для <math>\alpha = 0, 1, 2</math>:
[[Файл:BesselY_plot.svg|center|450px|Графік функції Бесселя другого роду Y]]

== Властивості ==
=== Асимптотика ===
Для функцій Бесселя відомі асимптотичні формули. При малих аргументах <math>(0 < x \ll \sqrt{\alpha + 1})</math> і невід'ємних <math>\alpha</math> вони виглядають так:
: <math>J_\alpha(x) \rightarrow \frac{1}{\Gamma(\alpha+1)} \left( \frac{x}{2} \right) ^\alpha </math>

: <math>Y_\alpha(x) \rightarrow  \left\{ \begin{matrix} \displaystyle
  \frac{2}{\pi} \left[ \ln (x/2) + \gamma \right]  & \mbox{:}\quad\alpha=0 \\ \\
  \displaystyle
  -\frac{\Gamma(\alpha)}{\pi} \left( \frac{2}{x} \right) ^\alpha & \mbox{:}\quad\alpha > 0
  \end{matrix} \right.</math>
де <math>\gamma</math> — [[стала Ейлера — Маскероні]] <math>(0.5772\dots)</math>, а <math>\Gamma</math> — [[гамма-функція Ейлера]]. Для великих аргументів <math>(x \gg |\alpha^2 - 1/4|)</math> формули виглядають так
: <math>J_\alpha(x) \rightarrow \sqrt{\frac{2}{\pi x}}
        \cos \left( x-\frac{\alpha\pi}{2} - \frac{\pi}{4} \right)</math>

: <math>Y_\alpha(x) \rightarrow \sqrt{\frac{2}{\pi x}}
        \sin \left( x-\frac{\alpha\pi}{2} - \frac{\pi}{4} \right).</math>

=== Гіпергеометричний ряд ===
Функції Бесселя можуть бути виражені через [[гіпергеометрична функція|гіпергеометричну функцію]]:
: <math>J_\alpha(z)=\frac{(z/2)^\alpha}{\Gamma(\alpha+1)}  {}_0F_1 (\alpha+1; -z^2/4).</math>

Таким чином, при цілих n функція Бесселя однозначна [[аналітична функція|аналітична]], а при нецілих — [[Багатозначна функція|багатозначна]] аналітична.

=== Функції Бесселя як коефіцієнти рядів ===
Існує представлення для функцій Бесселя першого роду і цілого порядку через коефіцієнти [[ряд Лорана|ряду Лорана]] функції певного вигляду, а саме
: <math>e^{\displaystyle \frac{z}{2}\left(w-\frac{1}{w}\right)}=\sum_{n=-\infty}^{+\infty}J_n(z)w^n</math>

=== Твірна функція для функції Бесселя <math>J_\alpha (x)</math> ===
<math>g(x,t)=\exp[\frac{x}{2}(t-\frac{1}{t})]=\sum^{\infty}_{\alpha=-\infty}J_{\alpha}(x)t^{\alpha},</math>

де <math>J_\alpha (x)</math>визначена у області <math>0\leq x\leq \infty.</math>

Розклад у [[ряд Лорана]] та коефіцієнти <math>J_\alpha (x)</math> можна знайти

<math>J_\alpha (x)=\frac{1}{2\pi l}\int_{C}\frac{g(x,t)}{t^{n+1}}dt.</math>

В якості контура <math>C</math> навколо точки <math>t=0</math> обирається окружність одиничного радіусу у площині <math>t,</math> де <math>t=\exp(i\theta).</math> Таким чином,

<math>J_\alpha (x)=\frac{1}{2\pi i}\int^{2\pi}_{0}\frac{\exp\{[x(e^{i\theta}-e^{-i\theta})/2]\}i\exp(i\theta)d\theta}{[\exp(i\theta)]^{\alpha+1}}</math>

та

<math>J_\alpha (x)=\frac{1}{2\pi}\int^{2\pi}_{}\exp[i(x\sin\theta-n\theta)]d\theta.</math>

== Див. також ==
* [[Циліндричні функції]]
* [[Сферичні функції]]
* {{iw2|Модифіковані функції Бесселя||ru|Модифицированные функции Бесселя}}
* {{iw2|Промінь Бесселя|||Bessel beam}}, [[Промінь Ейрі]]
* [[Твірний функціонал]]
* [[Функція Анґера]]
* [[Функція Бурже]]
* [[Функція Вебера]]
* [[Функції Кельвіна]]
* [[Функція Ломмеля]]
* [[Функція Струве]]

== Література ==
* Ватсон Г., «Теория бесселевых функций» т. 1,2 М., ИЛ, 1949 г.
* Бейтмен Г., Эрдейи А. «Высшие трансцендентные функции. Функции Бесселя, функции параболического цилиндра, ортогональные многочлены». Справочная математическая библиотека М. Физматгиз 1966 г. 296 с.
* {{Фіхтенгольц.укр}}

{{перекласти|en|дата=травень 2022}}

[[Категорія:Спеціальні функції]]
[[Категорія:Аналіз Фур'є]]

Названо на честь: Фрідріх Вільгельм Бессель

Головний предмет твору: Bessel functiond і Bessel function of the second kindd

Першовідкривач або винахідник: Даніель Бернуллі і Фрідріх Вільгельм Бессель

Розв'язує: лінійне диференціальне рівняння

Підтримується Вікіпроєктом: Вікіпедія:Проєкт:Математика

Розв'язок для: second order linear differential equationd і Bessel differential equationd


text:
# Krynica (rejon ostrowiecki)
Krynica – dawny zaścianek. Tereny, na których był położony, leżą obecnie na Białorusi, w obwodzie grodzieńskim, w rejonie ostrowieckim, w sielsowiecie Ryteń.

## Historia
W czasach zaborów zaścianek w gminie Kiemieliszki, w powiecie święciańskim, w guberni wileńskiej Imperium Rosyjskiego. W 1905 roku liczył 7 mieszkańców, 29 dziesięcin, własność Jurgielańca i Rodzia.
Po I wojnie światowej pod administracją polską, w Zarządzie Cywilnym Ziem Wschodnich. W latach 1920–1922 w składzie Litwy Środkowej.
Od 11 kwietnia 1922 zaścianek leżał w Polsce, w województwie wileńskim, w powiecie święciańskim, w gminie Kiemieliszki.
W 1931 w 2 domach zamieszkiwało 11 osób.

title: Krynica (rejon ostrowiecki)

wikitext:
{{Miejscowość infobox
 |nazwa                        = Krynica
 |nazwa oryginalna             =
 |zdjęcie                      =
 |opis zdjęcia                 =
 |herb                         =
 |flaga                        =
 |dopełniacz nazwy             =
 |państwo                      = BY-HR
 |2. jednostka administracyjna = [[rejon ostrowiecki|ostrowiecki]]
 |3. jednostka administracyjna = [[Sielsowiet Ryteń|Ryteń]]
 |powierzchnia                 =
 |wysokość                     =
 |rok                          =
 |liczba ludności              =
 |gęstość zaludnienia          =
 |numer kierunkowy             =
 |kod pocztowy                 =
 |tablice rejestracyjne        =
 |kod mapy                     = obwód grodzieński # Białoruś # Polska
 |wariant mapy                 = 1939
 |współrzędne                  = 54°49'51"N 26°00'06"E
 |commons                      =
 |www                          =
}}
'''Krynica''' – dawny zaścianek. Tereny, na których był położony, leżą obecnie na [[Białoruś|Białorusi]], w [[obwód grodzieński|obwodzie grodzieńskim]], w [[rejon ostrowiecki|rejonie ostrowieckim]], w [[sielsowiet Ryteń|sielsowiecie Ryteń]].

== Historia ==
W czasach [[Ziemie Rzeczypospolitej pod zaborami|zaborów]] zaścianek w gminie Kiemieliszki, w powiecie święciańskim, w [[Gubernia wileńska|guberni wileńskiej]] [[Imperium Rosyjskie|Imperium Rosyjskiego]]. W 1905 roku liczył 7 mieszkańców, 29 dziesięcin, własność Jurgielańca i Rodzia<ref>Гошкевич И. И. ''Виленская губернія: Полный списокъ населенныхъ мѣстъ со статистическими данными о каждомъ поселеніи, составленный по оффиціальнымъ свѣдѣниямъ, Вильна, 1905, s. 276''</ref>.

Po I wojnie światowej pod administracją polską, w [[Zarząd Cywilny Ziem Wschodnich|Zarządzie Cywilnym Ziem Wschodnich]]. W latach 1920–1922 w składzie [[Litwa Środkowa|Litwy Środkowej]].

Od 11 kwietnia 1922<ref>{{Dziennik Ustaw|1922|26|213}}</ref> zaścianek leżał w [[II Rzeczpospolita|Polsce]], w [[Województwo wileńskie (II Rzeczpospolita)|województwie wileńskim]]<ref group="uwaga" name="uwaga1">Przynależność wojewódzka zmieniała się. W [[Zarząd Cywilny Ziem Wschodnich|Zarządzie Cywilnym Ziem Wschodnich]] miejscowość leżała w [[Okręg wileński (ZCZW)|okręgu wileńskim]]; w Polsce do 20 stycznia 1926 w [[Ziemia Wileńska|Ziemi Wileńskiej]], następnie w województwie wileńskim.</ref>, w [[Powiat święciański|powiecie święciańskim]], w [[Kiemieliszki (gmina)|gminie Kiemieliszki]]<ref>{{Cytuj książkę |autor = |tytuł = Wykaz miejscowości Rzeczypospolitej Polskiej. |tom= I. Województwo wileńskie |url = https://pbc.biaman.pl/dlibra/publication/7950/edition/7592/content |wydawca = Główny Urząd Statystyczny Rzeczypospolitej Polskiej |miejsce = Warszawa |rok = 1938 |strony = |isbn = }}</ref>.

W [[Drugi Powszechny Spis Ludności|1931]] w 2 domach zamieszkiwało 11 osób<ref name=":1232">{{Cytuj |autor =  |tytuł = Wykaz miejscowości Rzeczypospolitej Polskiej |data = 1938 |wolumin = 1 |miejsce = Warszawa |s = 47}}</ref>.

== Uwagi ==
{{Uwagi}}

== Przypisy ==
{{Przypisy}}

{{Gmina Kiemieliszki (II Rzeczpospolita)}}
[[Kategoria:Opuszczone miejscowości w rejonie ostrowieckim]]
[[Kategoria:Zaścianki w powiecie święciańskim (II Rzeczpospolita)]]

title: Krynica

Państwo: Białoruś

Obwód: grodzieński

Rejon: ostrowiecki

Sielsowiet: Ryteń


text:
# Королёв (лунный кратер)
Королёв (лат. Korolev) — большой ударный кратер на обратной стороне Луны. Название присвоено в честь советского учёного, конструктора ракетной техники Сергея Павловича Королёва и утверждено Международным астрономическим союзом в 1970 г.  В честь С. П. Королёва назван также кратер на Марсе.

## Описание кратера
Ближайшими соседями кратера Королёв являются кратер Конгрев на северо-западе; кратер Энгельгардт на севере; кратеры Цандер и Кибальчич на северо-востоке; кратер Тимирязев на востоке; кратер Галуа на юго-востоке; кратер Доплер, примыкающий к южной части вала кратера Королёв и кратер Крукс на юго-западе. Селенографические координаты центра кратера — 4°11′ ю. ш. 157°25′ з. д. / 4,19° ю. ш. 157,41° з. д., диаметр 423,4 км, глубина — 3,3 км. Вместе с кратерами Герцшпрунг и Аполлон кратер Королёв входит в триаду гигантских кольцевых образований (талассоидов) и в десятку крупных (с диаметром свыше 200 км) кратеров на обратной стороне Луны.
Северная часть кратера пересечена лунным экватором. Кратер усеян множеством маленьких кратеров, а его вал сильно разрушен. Дно сравнительно плоское по сравнению с окружающим кратер рельефом.
В чаше кратера находится менее выраженный внутренний вал, диаметр которого примерно вдвое меньше диаметра основного вала. Внутренний вал лучше всего сохранился в восточной части. В районе кратера Королёв толщина лунной коры достигает максимума и составляет 107 км.
Возраст кратера оценивается в 3,7 миллиарда лет; таким образом, его появление следует отнести к позднеимбрийскому периоду. По другим данным, он образовался ещё в нектарском периоде.
Кратер имеет многочисленные сателлитные кратеры, наиболее крупными из которых являются Королёв M диаметром 58 км в южной части чаши и Королёв C диаметром 68 км, прилегающий к северо-восточной внутренней части вала. В пределах внутреннего вала находятся сателлитные кратеры Королёв B, Королёв T, Королёв L.
На севере кратера Королёв, на валу кратера Энгельгардт, в точке с координатами 5,4 с. ш. и 201,4 в. д. находится самая высокая точка на поверхности Луны с абсолютной высотой 10 786 м (за нулевую отметку принято расстояние 1 737 400 м от центра Луны) — Лунный пик.

## Сателлитные кратеры
| Королёв | Координаты                                            | Диаметр, км |
| ------- | ----------------------------------------------------- | ----------- |
| B       | 3°40′ ю. ш. 156°17′ з. д. / 3,66° ю. ш. 156,29° з. д. | 21          |
| C       | 0°44′ ю. ш. 153°13′ з. д. / 0,73° ю. ш. 153,22° з. д. | 66          |
| D       | 0°29′ ю. ш. 151°45′ з. д. / 0,48° ю. ш. 151,75° з. д. | 24          |
| E       | 3°26′ ю. ш. 153°23′ з. д. / 3,43° ю. ш. 153,38° з. д. | 37          |
| F       | 4°15′ ю. ш. 152°44′ з. д. / 4,25° ю. ш. 152,74° з. д. | 30          |
| G       | 5°40′ ю. ш. 153°28′ з. д. / 5,67° ю. ш. 153,46° з. д. | 12          |
| L       | 5°44′ ю. ш. 156°49′ з. д. / 5,74° ю. ш. 156,81° з. д. | 31          |
| M       | 8°30′ ю. ш. 157°22′ з. д. / 8,50° ю. ш. 157,37° з. д. | 57          |
| P       | 7°56′ ю. ш. 159°56′ з. д. / 7,93° ю. ш. 159,94° з. д. | 18          |
| T       | 4°08′ ю. ш. 157°50′ з. д. / 4,14° ю. ш. 157,84° з. д. | 22          |
| V       | 1°13′ ю. ш. 162°04′ з. д. / 1,21° ю. ш. 162,06° з. д. | 19          |
| W       | 0°11′ ю. ш. 160°32′ з. д. / 0,18° ю. ш. 160,53° з. д. | 31          |
| X       | 0°34′ с. ш. 159°26′ з. д. / 0,56° с. ш. 159,44° з. д. | 27          |
| Y       | 0°31′ ю. ш. 158°27′ з. д. / 0,52° ю. ш. 158,45° з. д. | 19          |
| Z       | 1°09′ с. ш. 159°29′ з. д. / 1,15° с. ш. 159,48° з. д. | 18          |

- Образование сателлитных кратеров Королёв C, E, L и M относится к нектарскому периоду[3].
- Образование сателлитного кратера Королёв F относится к позднеимбрийскому периоду[3].
- Образование сателлитного кратера Королёв W относится к эратосфенскому периоду[3].

## См.также
- Список кратеров на Луне
- Лунный кратер
- Морфологический каталог кратеров Луны
- Планетная номенклатура
- Селенография
- Минералогия Луны
- Геология Луны
- Поздняя тяжёлая бомбардировка

wikiname: ruwiki

title: Королёв (лунный кратер)

in_language: ru

wikitext:
{{Значения|Королёв}}
{{Кратер
 |Название               = Королёв
  |Национальное название = la/Korolev
 |Небесное тело          = Луна
 |Изображение            = Korolev.png
  |Подпись               = Снимок зонда ''[[Лунар орбитер-1|Lunar Orbiter 1]]''
 |Координаты             = 4.19/S/157.41/W
 |Диаметр                = 423
|Наибольшая глубина      = 3311
|Эпоним                  = [[Королёв, Сергей Павлович|С. П. Королёв]] (1907—1966) — советский учёный, [[Инженер-конструктор|конструктор]] ракетной техники, «отец советской космонавтики»
| SAI_index=	4
| Continent =	EU
| Country =	RU
| Map =	4
| Quad =	LOC
| Year of naming = 1970
}}

'''Королёв''' ({{lang-la|Korolev}}) — большой [[ударный кратер]] на [[Обратная сторона Луны|обратной стороне]] [[Луна|Луны]]. Название присвоено в честь советского учёного, [[Инженер-конструктор|конструктора]] [[Ракетная техника|ракетной техники]] [[Королёв, Сергей Павлович|Сергея Павловича Королёва]] и утверждено [[Международный астрономический союз|Международным астрономическим союзом]] в 1970 г.  В честь С. П. Королёва назван также [[Королёв (марсианский кратер)|кратер]] на [[Марс|Марсе]].

== Описание кратера ==
[[Файл:AS17-151-23113 crop.jpg|300px|мини|слева|Западная половина кратера Королёв (в дальней части снимка). Фото с борта Аполлона-17.]]
Ближайшими соседями кратера Королёв являются кратер [[Конгрев (лунный кратер)|Конгрев]] на северо-западе; кратер [[Энгельгардт (лунный кратер)|Энгельгардт]] на севере; кратеры [[Цандер (кратер)|Цандер]] и [[Кибальчич (лунный кратер)|Кибальчич]] на северо-востоке; кратер [[Тимирязев (лунный кратер)|Тимирязев]] на востоке; кратер [[Галуа (лунный кратер)|Галуа]] на юго-востоке; кратер [[Доплер (лунный кратер)|Доплер]], примыкающий к южной части вала кратера Королёв и кратер [[Крукс (лунный кратер)|Крукс]] на юго-западе<ref>{{Cite web |url=https://planetarynames.wr.usgs.gov/images/Lunar/lac_87_lo.pdf |title=Кратер Королёв на карте LAC-87 |access-date=2020-07-05 |archive-date=2013-02-20 |archive-url=https://web.archive.org/web/20130220193744/http://planetarynames.wr.usgs.gov/images/Lunar/lac_87_lo.pdf |url-status=live }}</ref>. [[Селенографические координаты]] центра кратера — {{Coord|4.19|S|157.41|W|globe:Moon|nogoogle=1|noosm=1}}, диаметр 423,4 км<ref name="IAU">{{Cite web |url=https://planetarynames.wr.usgs.gov/Feature/3090 |title=Справочник Международного Астрономического Союза |access-date=2020-07-05 |archive-date=2020-11-27 |archive-url=https://web.archive.org/web/20201127014321/http://planetarynames.wr.usgs.gov/Feature/3090 |url-status=live }}</ref>, глубина — 3,3 км<ref name="LICD"/>. Вместе с кратерами [[Герцшпрунг (лунный кратер)|Герцшпрунг]] и [[Аполлон (лунный кратер)|Аполлон]] кратер Королёв входит в триаду гигантских кольцевых образований ([[талассоид]]ов) и в десятку крупных (с диаметром свыше 200 км) кратеров на обратной стороне Луны.

Северная часть кратера пересечена лунным экватором. Кратер усеян множеством маленьких кратеров, а его вал сильно разрушен. Дно сравнительно плоское по сравнению с окружающим кратер рельефом.
[[Файл:Korolev LROC LOLA.jpg|300px|мини|слева|Карта высот, полученная лазерным [[альтиметр]]ом LOLA зонда [[Lunar Reconnaissance Orbiter]]. Крестиком обозначена самая высокая точка на поверхности Луны.]]
В чаше кратера находится менее выраженный внутренний вал, диаметр которого примерно вдвое меньше диаметра основного вала. Внутренний вал лучше всего сохранился в восточной части. В районе кратера Королёв толщина лунной коры достигает максимума и составляет 107 км.

Возраст кратера оценивается в 3,7 миллиарда лет; таким образом, его появление следует отнести к [[Позднеимбрийский период|позднеимбрийскому]] периоду<ref>{{книга|заглавие=Universe. The definitive visual guide|ссылка=https://archive.org/details/universedefiniti0000unse|издательство=Dorling Kindersley Limited, UK|год=2005|ISBN=1 4053 1071 5}}</ref>. По другим данным, он образовался ещё в [[нектарский период|нектарском периоде]]<ref name=LICD/>.

Кратер имеет многочисленные сателлитные кратеры, наиболее крупными из которых являются {{s|Королёв M}} диаметром 58 км в южной части чаши и {{s|Королёв C}} диаметром 68 км, прилегающий к северо-восточной внутренней части вала. В пределах внутреннего вала находятся сателлитные кратеры {{s|Королёв B}}, {{s|Королёв T}}, {{s|Королёв L}}.

На севере кратера Королёв, на валу кратера [[Энгельгардт (лунный кратер)|Энгельгардт]], в точке с координатами 5,4 с. ш. и 201,4 в. д. находится самая высокая точка на поверхности Луны с абсолютной высотой {{num|10786|м}} (за нулевую отметку принято расстояние {{num|1737400|м}} от центра Луны) — [[Лунный пик]].

== Сателлитные кратеры ==
[[Файл:Korolev sattelite craters map.jpg|550px|мини|слева|Фрагменты карт LAC-69, LAC-87, LAC-85.]]
{| class="wikitable" style="text-align:center"
|-
! Королёв
! class="unsortable" | Координаты
! Диаметр, км
|-
|B
|{{Coord|3.66|S|156.29|W|globe:moon|nogoogle=1|noosm=1|name=Королёв B}}
|21
|-
|C
|{{Coord|0.73|S|153.22|W|globe:moon|nogoogle=1|noosm=1|name=Королёв C}}
|66
|-
|D
|{{Coord|0.48|S|151.75|W|globe:moon|nogoogle=1|noosm=1|name=Королёв D}}
|24
|-
|E
|{{Coord|3.43|S|153.38|W|globe:moon|nogoogle=1|noosm=1|name=Королёв E}}
|37
|-
|F
|{{Coord|4.25|S|152.74|W|globe:moon|nogoogle=1|noosm=1|name=Королёв F}}
|30
|-
|G
|{{Coord|5.67|S|153.46|W|globe:moon|nogoogle=1|noosm=1|name=Королёв G}}
|12
|-
|L
|{{Coord|5.74|S|156.81|W|globe:moon|nogoogle=1|noosm=1|name=Королёв L}}
|31
|-
|M
|{{Coord|8.50|S|157.37|W|globe:moon|nogoogle=1|noosm=1|name=Королёв M}}
|57
|-
|P
|{{Coord|7.93|S|159.94|W|globe:moon|nogoogle=1|noosm=1|name=Королёв P}}
|18
|-
|T
|{{Coord|4.14|S|157.84|W|globe:moon|nogoogle=1|noosm=1|name=Королёв T}}
|22
|-
|V
|{{Coord|1.21|S|162.06|W|globe:moon|nogoogle=1|noosm=1|name=Королёв V}}
|19
|-
|W
|{{Coord|0.18|S|160.53|W|globe:moon|nogoogle=1|noosm=1|name=Королёв W}}
|31
|-
|X
|{{Coord|0.56|N|159.44|W|globe:moon|nogoogle=1|noosm=1|name=Королёв X}}
|27
|-
|Y
|{{Coord|0.52|S|158.45|W|globe:moon|nogoogle=1|noosm=1|name=Королёв Y}}
|19
|-
|Z
|{{Coord|1.15|N|159.48|W|globe:moon|nogoogle=1|noosm=1|name=Королёв Z}}
|18
|}

* Образование сателлитных кратеров Королёв C, E, L и M относится к [[Нектарский период|нектарскому периоду]]<ref name="LICD"/>.
* Образование сателлитного кратера Королёв F относится к [[Позднеимбрийский период|позднеимбрийскому периоду]]<ref name="LICD"/>.
* Образование сателлитного кратера Королёв W относится к [[Эратосфенский период|эратосфенскому периоду]]<ref name="LICD"/>.

== См.также ==
* [[Список кратеров на Луне]]
* [[Лунный кратер]]
* [[Морфологический каталог кратеров Луны]]
* [[Планетная номенклатура]]
* [[Селенография]]
* [[Минералогия Луны]]
* [[Геология Луны]]
* [[Поздняя тяжёлая бомбардировка]]

== Примечания ==
{{примечания|refs=
<ref name=LICD>{{Lunar Impact Crater Database}}</ref>
}}

== Литература ==
* {{Морфологический каталог кратеров Луны}}

== Ссылки ==
*[http://www.lpi.usra.edu/resources/lunar_orbiter/bin/srch_nam.shtml?Korolev%7C0 Цифровой фотографический атлас Луны]
*[http://www.lpi.usra.edu/resources/apollo/search/feature/?feature=Korolev Снимки кратера с борта Аполлона-11, Аполлона-17.]
*{{cite web |url = https://the-moon.wikispaces.com/Korolev |title = Описание кратера на сайте The Moon-Wiki |lang = en |url-status = dead |archive-url = http://web.archive.org/web/20180531115402/http://the-moon.wikispaces.com/KOROLEV |archive-date = 2018-05-31 }}
*[http://planet4589.org/astro/lunar/RP-1097.pdf Andersson, L.E., and E.A. Whitaker, NASA Catalogue of Lunar Nomenclature, NASA Reference Publication 1097, October 1982.]
* Карты: [https://planetarynames.wr.usgs.gov/images/Lunar/lac_87_wac.pdf основная часть], [https://planetarynames.wr.usgs.gov/images/Lunar/lac_69_wac.pdf северный край]

[[Категория:Кратеры Луны]]
[[Категория:Сергей Королёв]]

title: Королёв

Королёв:
лат. Korolev
· Снимок зонда Lunar Orbiter 1

title: Характеристики

title: Название

Эпоним: С. П. Королёв (1907—1966) — советский учёный, конструктор ракетной техники, «отец советской космонавтики»

title: Расположение

Небесное тело: Луна


text:
# Kang Yue
Kang Yue (* 8. Oktober 1991) ist eine chinesische Gewichtheberin. Sie gewann bei mehreren Weltmeisterschaften Medaillen im Zweikampf und wurde 2013 Weltmeisterin im Reißen in den Gewichtsklassen bis 69 kg bzw. bis 75 kg Körpergewicht.

## Werdegang
Kang Yue begann als Jugendliche mit dem Gewichtheben. Sie gehört der Mannschaft der Provinz Shandong an. Sie startete zunächst in der Gewichtsklasse bis 69 kg und wechselte 2011 in die Gewichtsklasse bis 75 kg Körpergewicht.
Im Alter von knapp 18 Jahren belegte sie bei der chinesischen Meisterschaft der Frauen 2009 in der Gewichtsklasse bis 69 kg mit einer Zweikampfleistung von 265 kg (120–145) hinter der Olympiasiegerin Liu Chunhong, die 267 kg (120–147) und Chen Ling, 265 kg (125–140) den 3. Platz. Von diesem Zeitpunkt an wurde sie vom chinesischen Gewichtheber-Verband auch bei internationalen Meisterschaften eingesetzt.
Im Juni 2010 startete sie bei der Junioren-Weltmeisterschaft (U 20) in Sofia und gewann dort mit 251 kg (111–140) den Weltmeistertitel vor Leidy Xessenia Solis Arboleda aus Kuba, die 247 kg (108–139) erreichte. Im selben Jahr wurde sie auch schon bei der Weltmeisterschaft der Frauen in Antalya eingesetzt. Sie kam dort im Zweikampf auf 253 kg (113–140) und belegte mit dieser Leistung hinter Swetlana Schimkowa aus Russland, die auf 256 kg (116–140) kam, den 2. Platz. Auch in den Einzeldisziplinen Reißen und Stoßen wurde sie jeweils Zweite.
2011 wurde Kang Yue erstmals chinesische Meisterin. In der Gewichtsklasse bis 75 kg erzielte sie im Zweikampf 260 kg (120–140), die zu Titelgewinn vor Li Rongyan, 255 kg (112–143) ausreichten. Im Juni 2011 wurde sie in Penang wieder Junioren-Weltmeisterin (U 20) in der Gewichtsklasse bis 69 kg, wobei sie sich mit einer Zweikampfleistung von 244 kg (113–131) begnügte, die zum sicheren Titelgewinn ausreichten. Zwei Monate später siegte sie auch bei der Universiade in Shenzen. Hier reichten ihr im Zweikampf 240 kg (110–130) zum Sieg. Im November 2011 wurde sie auch noch bei der Weltmeisterschaft der Frauen in der Gewichtsklasse bis 75 kg eingesetzt. Sie hob dort im Zweikampf 251 kg (116–135), kam mit dieser Leistung aber nur auf den 6. Platz.
Im April 2012 wurde Kang Yue in der Gewichtsklasse bis 69 kg mit 271 kg (122–149) chinesische Vizemeisterin hinter Xiang Yanmei, die die gleiche Zweikampfleistung erbrachte, aber wenige Gramm leichter war als sie. Zu einem Start bei den Olympischen Spielen 2012 in London kam aber weder sie, noch Xiang Yanmei. Der Grund lag darin, dass das Internationale Olympische Komitee die Teilnehmerzahlen beim olympischen Gewichtheber-Turnier der Frauen pro Nation stark begrenzte. So konnten in London nur China und Russland in den sieben olympischen Gewichtsklassen der Frauen vier Starterinnen benennen. Alle anderen Nationen hatten noch weniger Startplätze. China sah sich deshalb genötigt, aus einer Vielzahl von Weltklasseathletinnen vier auszuwählen, die in London starten durften. Kang Yue und Xiang Yanmei waren nicht dabei. Diese mussten aus der Ferne mit ansehen, wie eine nordkoreanische Athletin Olympiasiegerin in der Gewichtsklasse bis 69 kg mit einer Leistung wurde, die um 10 kg unter der Leistung lag, die sie beide bei den chinesischen Meisterschaften 2012 erbracht hatten.
Im April 2013 wurde Kang Yue mit 270 kg (120–150) erneut chinesische Meisterin. Bei den chinesischen Nationalspielen im September 2013 erzielte sie mit 290 kg (130–160) ihre beste Zweikampfleistung in ihrer bisherigen Laufbahn. Bei der Weltmeisterschaft im Oktober 2013 in Wrocław war sie nicht mehr in dieser guten Form. Sie erzielte dort in der Gewichtsklasse bis 75 kg im Zweikampf 276 kg (126–150), wobei sie die 150 kg im Stoßen erst im dritten Versuch schaffte. Sie belegte damit mit ihrer Zweikampfleistung den 3. Platz hinter Olga Subowa, Russland, 282 kg (125–157) und Nadeschda Jewstjuchina, Russland, 277 kg (120–157). Mit ihrer Leistung von 126 kg wurde sie aber Weltmeisterin im Reißen.

## Internationale Erfolge
| Jahr | Platz | Wettbewerbe                  | Gewichtsklasse | Ergebnisse                                                                                |
| 2010 | 1.    | Junioren-WM (U 20) in Sofia  | bis 69 kg      | mit 251 kg (111–140), vor Leidy Yessdenia Solis Arboleda, Kolumbien, 247 kg (108–139)                                                    |
| 2010 | 2.    | WM in Antalya                | bis 69 kg      | mit 253 kg (113–140), hinter Swetlana Schimkowa, Russland, 256 kg (116–140) und vor Meline Dalusjan, Armenien, 251 kg (112–139)          |
| 2011 | 1.    | Junioren-WM (U 20) in Penang | bis 69 kg      | mit 244 kg (113–131), vor Wiriya Suwannaratana, Thailand, 240 kg (105–135)                                                               |
| 2011 | 1.    | Universiade in Shenzen/China | bis 69 kg      | mit 240 kg (110–130), vor Mun Yura, Südkorea, 238 kg (108–130) und Marie-Eve Nadeau, Kanada, 235 kg (105–130)                            |
| 2011 | 6.    | WM in Paris                  | bis 75 kg      | mit 251 kg (116–135); Siegerin: Nadeschda Jewstjuchina, Russland, 293 kg (130–163) vor Swetlana Podobedowa, Kasachstan, 287 kg (131–156) |
| 2013 | 3.    | WM in Wrocław                | bis 75 kg      | mit 276 kg (126–150), hinter Olga Subowa, Russland, 282 kg (125–157) und Nadeschda Jewstjuchina, 277 kg (120–157)                        |

## WM-Einzelmedaillen
- WM-Goldmedaillen: 2013/Reißen
- WM-Silbermedaillen: 2010/Reißen – 2010/Stoßen
- WM-Bronzemedaillen: 2013/Stoßen

## Nationale Wettkämpfe
| Jahr | Platz | Wettkampf                  | Gewichtsklasse | Ergebnisse                                                                                |
| 2009 | 3.    | Chinesische Meisterschaft  | bis 69 kg      | mit 265 kg (120–145), hinter Liu Chunhong, 267 kg (120–147) und Chen Ling, 265 kg (125–140) |
| 2010 | 2.    | Chinesische Meisterschaft  | bis 69 kg      | mit 254 kg, hinter Li Liying, 257 kg (113–144)                                              |
| 2011 | 1.    | Nat. Turnier in Fuzhou     | bis 75 kg      | mit 257 kg (117–140), vor Song Ling, 254 kg (113–141)                                       |
| 2011 | 1.    | Chinesische Meisterschaft  | bis 75 kg      | mit 260 kg (120–140), vor Li Rongyan, 255 kg (112–143) und Lin Tingtin, 253 kg (111–142)    |
| 2012 | 2.    | Chinesische Meisterschaft  | bis 69 kg      | mit 271 kg (8122-149), hinter Xiang Yanmei, 271 kg (120–151)                                |
| 2013 | 1.    | Chinesische Meisterschaft  | bis 75 kg      | mit 270 kg (120–150), vor Li Rongyan, 254 kg und Li Yang, 253 kg                            |
| 2013 | 1.    | Chinesische Nationalspiele | bis 75 kg      | mit 290 kg (8130-160), vor Li Xia, 268 kg (123–145) und Li Rongyan, 267 kg (117–150)        |

Erläuterungen
- alle Wettkämpfe im Zweikampf, bestehend aus Reißen und Stoßen
- WM = Weltmeisterschaft

wikiname: dewiki

title: Kang Yue

in_language: de

wikitext:
'''Kang Yue''' (* [[8. Oktober]] [[1991]]) ist eine [[China|chinesische]] [[Gewichtheben|Gewichtheberin]]. Sie gewann bei mehreren Weltmeisterschaften Medaillen im Zweikampf und wurde 2013 [[Weltmeisterschaften im Gewichtheben|Weltmeisterin]] im Reißen in den Gewichtsklassen bis 69 kg bzw. bis 75 kg Körpergewicht.

== Werdegang ==

Kang Yue begann als Jugendliche mit dem Gewichtheben. Sie gehört der Mannschaft der Provinz [[Shandong]] an. Sie startete zunächst in der Gewichtsklasse bis 69 kg und wechselte 2011 in die Gewichtsklasse bis 75 kg Körpergewicht.

Im Alter von knapp 18 Jahren belegte sie bei der chinesischen Meisterschaft der Frauen 2009 in der Gewichtsklasse bis 69 kg mit einer Zweikampfleistung von 265 kg (120–145) hinter der Olympiasiegerin [[Liu Chunhong]], die 267 kg (120–147) und Chen Ling, 265 kg (125–140) den 3. Platz. Von diesem Zeitpunkt an wurde sie vom chinesischen Gewichtheber-Verband auch bei internationalen Meisterschaften eingesetzt.

Im Juni 2010 startete sie bei der Junioren-Weltmeisterschaft (U 20) in Sofia und gewann dort mit 251 kg (111–140) den Weltmeistertitel vor Leidy Xessenia Solis Arboleda aus [[Kuba]], die 247 kg (108–139) erreichte. Im selben Jahr wurde sie auch schon bei der Weltmeisterschaft der Frauen in Antalya eingesetzt. Sie kam dort im Zweikampf auf 253 kg (113–140) und belegte mit dieser Leistung hinter [[Swetlana Schimkowa]] aus [[Russland]], die auf 256 kg (116–140) kam, den 2. Platz. Auch in den Einzeldisziplinen Reißen und Stoßen wurde sie jeweils Zweite.

2011 wurde Kang Yue erstmals chinesische Meisterin. In der Gewichtsklasse bis 75 kg erzielte sie im Zweikampf 260 kg (120–140), die zu Titelgewinn vor Li Rongyan, 255 kg (112–143) ausreichten. Im Juni 2011 wurde sie in Penang wieder Junioren-Weltmeisterin (U 20) in der Gewichtsklasse bis 69 kg, wobei sie sich mit einer Zweikampfleistung von 244 kg (113–131) begnügte, die zum sicheren Titelgewinn ausreichten. Zwei Monate später siegte sie auch bei der Universiade in Shenzen. Hier reichten ihr im Zweikampf 240 kg (110–130) zum Sieg. Im November 2011 wurde sie auch noch bei der Weltmeisterschaft der Frauen in der Gewichtsklasse bis 75 kg eingesetzt. Sie hob dort im Zweikampf 251 kg (116–135), kam mit dieser Leistung aber nur auf den 6. Platz.

Im April 2012 wurde Kang Yue in der Gewichtsklasse bis 69 kg mit 271 kg (122–149) chinesische Vizemeisterin hinter [[Xiang Yanmei]], die die gleiche Zweikampfleistung erbrachte, aber wenige Gramm leichter war als sie. Zu einem Start bei den [[Olympische Sommerspiele 2012|Olympischen Spielen 2012]] in [[London]] kam aber weder sie, noch Xiang Yanmei. Der Grund lag darin, dass das [[Internationales Olympisches Komitee|Internationale Olympische Komitee]] die Teilnehmerzahlen beim olympischen Gewichtheber-Turnier der Frauen pro Nation stark begrenzte. So konnten in London nur China und Russland in den sieben olympischen Gewichtsklassen der Frauen vier Starterinnen benennen. Alle anderen Nationen hatten noch weniger Startplätze. China sah sich deshalb genötigt, aus einer Vielzahl von Weltklasseathletinnen vier auszuwählen, die in London starten durften. Kang Yue und Xiang Yanmei waren nicht dabei. Diese mussten aus der Ferne mit ansehen, wie eine nordkoreanische Athletin Olympiasiegerin in der Gewichtsklasse bis 69 kg mit einer Leistung wurde, die um 10 kg unter der Leistung lag, die sie beide bei den chinesischen Meisterschaften 2012 erbracht hatten.

Im April 2013 wurde Kang Yue mit 270 kg (120–150) erneut chinesische Meisterin. Bei den chinesischen Nationalspielen im September 2013 erzielte sie mit 290 kg (130–160) ihre beste Zweikampfleistung in ihrer bisherigen Laufbahn. Bei der [[Weltmeisterschaften im Gewichtheben 2013|Weltmeisterschaft im Oktober 2013]] in [[Breslau|Wrocław]] war sie nicht mehr in dieser guten Form. Sie erzielte dort in der Gewichtsklasse bis 75 kg im Zweikampf 276 kg (126–150), wobei sie die 150 kg im Stoßen erst im dritten Versuch schaffte. Sie belegte damit mit ihrer Zweikampfleistung den 3. Platz hinter [[Olga Anatoljewna Subowa|Olga Subowa]], Russland, 282 kg (125–157) und [[Nadeschda Jewstjuchina]], Russland, 277 kg (120–157). Mit ihrer Leistung von 126 kg wurde sie aber Weltmeisterin im Reißen.

== Internationale Erfolge ==

{| class="wikitable"
| Jahr || Platz || Wettbewerbe || Gewichtsklasse || Ergebnisse
|-
| 2010 || 1. || Junioren-WM (U 20) in Sofia || bis 69 kg || mit 251 kg (111–140), vor Leidy Yessdenia Solis Arboleda, Kolumbien, 247 kg (108–139)
|-
| 2010 || 2. || [[Weltmeisterschaften im Gewichtheben 2010|WM]] in Antalya || bis 69 kg || mit 253 kg (113–140), hinter [[Swetlana Schimkowa]], Russland, 256 kg (116–140) und vor [[Meline Dalusjan]], Armenien, 251 kg (112–139)
|-
| 2011 || 1. || Junioren-WM (U 20) in Penang || bis 69 kg || mit 244 kg (113–131), vor Wiriya Suwannaratana, Thailand, 240 kg (105–135)
|-
| 2011 || 1. || Universiade in Shenzen/China || bis 69 kg || mit 240 kg (110–130), vor Mun Yura, Südkorea, 238 kg (108–130) und Marie-Eve Nadeau, Kanada, 235 kg (105–130)
|-
| 2011 || 6. || [[Weltmeisterschaften im Gewichtheben 2011|WM]] in Paris || bis 75 kg || mit 251 kg (116–135); Siegerin: [[Nadeschda Jewstjuchina]], Russland, 293 kg (130–163) vor [[Swetlana Podobedowa]], Kasachstan, 287 kg (131–156)
|-
| 2013 || 3. || [[Weltmeisterschaften im Gewichtheben 2013|WM]] in Wrocław || bis 75 kg || mit 276 kg (126–150), hinter [[Olga Anatoljewna Subowa|Olga Subowa]], Russland, 282 kg (125–157) und Nadeschda Jewstjuchina, 277 kg (120–157)
|}

== WM-Einzelmedaillen ==

* WM-Goldmedaillen: 2013/Reißen
* WM-Silbermedaillen: 2010/Reißen – 2010/Stoßen
* WM-Bronzemedaillen: 2013/Stoßen

== Nationale Wettkämpfe ==

{| class="wikitable"
| Jahr || Platz || Wettkampf || Gewichtsklasse || Ergebnisse
|-
| 2009 || 3. || Chinesische Meisterschaft || bis 69 kg || mit 265 kg (120–145), hinter [[Liu Chunhong]], 267 kg (120–147) und Chen Ling, 265 kg (125–140)
|-
| 2010 || 2. || Chinesische Meisterschaft || bis 69 kg || mit 254 kg, hinter Li Liying, 257 kg (113–144)
|-
| 2011 || 1. || Nat. Turnier in Fuzhou || bis 75 kg || mit 257 kg (117–140), vor Song Ling, 254 kg (113–141)
|-
| 2011 || 1. || Chinesische Meisterschaft || bis 75 kg || mit 260 kg (120–140), vor Li Rongyan, 255 kg (112–143) und Lin Tingtin, 253 kg (111–142)
|-
| 2012 || 2. || Chinesische Meisterschaft || bis 69 kg || mit 271 kg (8122-149), hinter [[Xiang Yanmei]], 271 kg (120–151)
|-
| 2013 || 1. || Chinesische Meisterschaft || bis 75 kg || mit 270 kg (120–150), vor Li Rongyan, 254 kg und Li Yang, 253 kg
|-
| 2013 || 1. || Chinesische Nationalspiele || bis 75 kg || mit 290 kg (8130-160), vor Li Xia, 268 kg (123–145) und Li Rongyan, 267 kg (117–150)
|}

; Erläuterungen
* alle Wettkämpfe im Zweikampf, bestehend aus Reißen und Stoßen
* WM = Weltmeisterschaft

== Literatur ==
* Zeitschrift [[Athletik (Zeitschrift)|Athletik]]

== Weblinks ==
* {{IATGewichtheberProfil|ID=4F132ADCD96F474585CC84615D4FCCC5}}
* Webseite [https://polska-sztanga.pl/ www.polska-sztanga.pl]

{{SORTIERUNG:Kang, Yue}}
[[Kategorie:Gewichtheber (Volksrepublik China)]]
[[Kategorie:Teilnehmer an den Asienspielen (Volksrepublik China)]]
[[Kategorie:Teilnehmer an den World University Games (Volksrepublik China)]]
[[Kategorie:Weltmeister (Gewichtheben)]]
[[Kategorie:Chinesischer Meister (Gewichtheben)]]
[[Kategorie:Chinese]]
[[Kategorie:Geboren 1991]]
[[Kategorie:Frau]]
[[Kategorie:Teilnehmer der Sommer-Universiade 2011]]
[[Kategorie:Sieger bei den World University Games (Gewichtheben)]]

{{Personendaten
|NAME=Kang, Yue
|ALTERNATIVNAMEN=
|KURZBESCHREIBUNG=chinesische Gewichtheberin
|GEBURTSDATUM=8. Oktober 1991
|GEBURTSORT=
|STERBEDATUM=
|STERBEORT=
}}


text:
# Daunische Keramik
Die Daunische Keramik  (auch Daunisch Subgeometrische Keramik oder Subgeoemtrisch-Daunische Keramik) ist eine lokale Keramikgattung der Daunier in den heutigen süditalienischen Provinzen Bari und Foggia. Sie wird von der überwiegenden Meinung als eigenständig und nicht als später Ausläufer der griechischen Geometrischen Keramik angesehen.
Daunische Vasen wurden vor allem in den regionalen Produktionszentren Ordona und Canosa di Puglia hergestellt. Die Gefäße werden in nord- und süddaunische Exemplare unterschieden und wurden etwa ab 700 v. Chr. produziert. Seit dieser Frühphase weisen die Gefäße Bemalungen mit geometrischen Motiven auf, die unabhängig vom Motivschatz der Griechen zu sehen sind. Die Gefäße sind handgeformt. Auf ihnen wird mit roter, brauner bis hin zu schwarzer Erdfarbe das Dekor aufgetragen. Dabei kann es sich um Rauten, Dreiecke, Kreise, Kreuze, Quadrate, Bogen, Swastiken und andere Formen handeln. Auch die Entwicklung der Vasenformen ist zunächst unabhängig von der griechischen Keramik. Typisch sind der Fußkrater, der Askos, trichterförmige Gefäße und Schalen mit Schlaufenhenkeln. Auffällig häufig werden Hand-, Tierförmige oder anthropomorphe Protomen an den Wandungen und Henkeln der Gefäße angebracht oder zeichnerisch wiedergegeben.
Im Laufe des 5. Jahrhunderts v. Chr. wird von den Griechen die Drehscheibe, im Jahrhundert darauf die Dekorationsform übernommen. Etwa ab 330 v. Chr. verdrängen auch griechische Gefäßformen wie Glockenkrater, Kolonettenkrater, Kantharos und Kalathos nach und nach die ursprünglichen Formen. In der Jung-Canosiner-Stufe (350–250 v. Chr.) ändert sich auch die Dekorform. Nun werden Efeu- und Palmettenfriese, „Laufende Hunde“ und figürliche Darstellungen vorherrschend. In der Endphase dominieren Doppelgefäße, Kolonettenkrater, Amphora, Askos und Thymiaterion.

title: Daunische Keramik

wikitext:
[[Datei:Jug Daunia 550-400BC MAN Madrid.jpg|miniatur|Tonkanne mit Doppeldreieck-Dekoration, Subgeometrischer (Daunisch II) Stil, 6. Jahrhundert v. Chr., Archäologisches Nationalmuseum, Madrid]]
[[Datei:Daunisch-subgeometrischer Doppelhenkeltopf, Hetjens-Museum Düsseldorf.JPG|miniatur|Daunisch-subgeometrischer Doppelhenkeltopf mit Trichtermündung. 6. Jahrhundert v. Chr., Hetjens-Museum Düsseldorf.]]
Die '''Daunische Keramik ''' (auch ''Daunisch Subgeometrische Keramik'' oder ''Subgeoemtrisch-Daunische Keramik'') ist eine lokale Keramikgattung der [[Daunien|Daunier]] in den heutigen süditalienischen Provinzen [[Provinz Bari|Bari]] und [[Provinz Foggia|Foggia]]. Sie wird von der überwiegenden Meinung als eigenständig und nicht als später Ausläufer der griechischen [[Geometrische Keramik|Geometrischen Keramik]] angesehen.

Daunische Vasen wurden vor allem in den regionalen Produktionszentren [[Ordona]] und [[Canosa di Puglia]] hergestellt. Die Gefäße werden in nord- und süddaunische Exemplare unterschieden und wurden etwa ab 700 v. Chr. produziert. Seit dieser Frühphase weisen die Gefäße Bemalungen mit geometrischen Motiven auf, die unabhängig vom Motivschatz der Griechen zu sehen sind. Die Gefäße sind handgeformt. Auf ihnen wird mit roter, brauner bis hin zu schwarzer Erdfarbe das Dekor aufgetragen. Dabei kann es sich um Rauten, Dreiecke, Kreise, Kreuze, Quadrate, Bogen, [[Swastika|Swastiken]] und andere Formen handeln. Auch die Entwicklung der Vasenformen ist zunächst unabhängig von der griechischen Keramik. Typisch sind der [[Fußkrater]], der [[Askos]], trichterförmige Gefäße und Schalen mit Schlaufenhenkeln. Auffällig häufig werden Hand-, Tierförmige oder anthropomorphe [[Protome]]n an den Wandungen und Henkeln der Gefäße angebracht oder zeichnerisch wiedergegeben.

Im Laufe des 5. Jahrhunderts v. Chr. wird von den Griechen die [[Drehscheibe]], im Jahrhundert darauf die Dekorationsform übernommen. Etwa ab 330 v. Chr. verdrängen auch griechische Gefäßformen wie [[Glockenkrater]], [[Kolonettenkrater]], [[Kantharos]] und [[Kalathos]] nach und nach die ursprünglichen Formen. In der ''Jung-Canosiner-Stufe'' (350–250 v. Chr.) ändert sich auch die Dekorform. Nun werden Efeu- und [[Palmette]]nfriese, „[[Laufender Hund|Laufende Hunde]]“ und figürliche Darstellungen vorherrschend. In der Endphase dominieren Doppelgefäße, Kolonettenkrater, [[Amphora]], Askos und [[Thymiaterion (Räuchergefäß)|Thymiaterion]].

== Literatur ==
* {{DNP|3|335|336|Daunische Vasen|[[Rolf Hurschmann]]}}

== Weblinks ==
{{commonscat|Daunian pottery|Daunische Keramik}}

{{Navigationsleiste Antike griechische Keramikstile}}

[[Kategorie:Antike Vasenmalerei (Stil)]]
[[Kategorie:Messapier]]
[[Kategorie:Ur- und frühgeschichtliche Keramik]]


text:
# Херон-Лейк (город, Миннесота)
Херон-Лейк (англ. Heron Lake) — город в округе Джэксон, штат Миннесота, США. На площади 2,7 км² (2,7 км² — суша, водоёмов нет), согласно переписи 2002 года, проживают 768 человек. Плотность населения составляет 279,3 чел./км².
- Телефонный код города — 507
- Почтовый индекс — 56137
- FIPS-код города — 27-28700[1]
- GNIS-идентификатор — 0644907[2]

title: Херон-Лейк (город, Миннесота)

wikitext:
{{НП-США
 |статус                  = Город
 |русское название        = Херон-Лейк
 |оригинальное название   = {{lang-en|Heron Lake}}
 |изображение             = Heron_Lake,_MN.jpg
 |описание изображения    = Центр города Херон-Лейк
 |герб                    =
 |флаг                    =
 |ширина герба            =
 |ширина флага            =
 |lat_dir = N |lat_deg = 43 |lat_min = 47 |lat_sec = 35
 |lon_dir = W |lon_deg = 95 |lon_min = 19 |lon_sec = 12
 |CoordAddon              =
 |CoordScale              =
 |ЯндексКарта             =
 |карта страны            =
 |карта региона           =
 |карта района            =
 |размер карты страны     =
 |размер карты региона    =
 |размер карты района     =
 |штат                    = Миннесота
 |штат в таблице          =
 |вид округа              =
 |округ                   = Джэксон (округ, Миннесота)
 |округ в таблице         = Джэксон (округ, Миннесота){{!}}Джэксон
 |вид общины              =
 |община                  =
 |община в таблице        =
 |внутреннее деление      =
 |вид главы               =
 |глава                   =
 |дата основания          =
 |первое упоминание       =
 |прежние имена           =
 |статус с                =
 |площадь                 = 2,7
 |высота центра НП        = 433
 |климат                  =
 |официальный язык        =
 |население               = 768
 |год переписи            = 2002
 |плотность               = 279,3
 |агломерация             =
 |национальный состав     =
 |конфессиональный состав =
 |этнохороним             =
 |часовой пояс            = -6
 |DST                     = есть
 |телефонный код          = 507
 |почтовый индекс         = 56137
 |почтовые индексы        =
 |автомобильный код       =
 |вид идентификатора      =
 |цифровой идентификатор  =
 |сайт                    = http://www.heronlakecity.org/
 |язык сайта              =
 |язык сайта 2            =
 |язык сайта 3            =
 |язык сайта 4            =
 |язык сайта 5            =
 |add1n                   =
 |add1                    =
 |add2n                   =
 |add2                    =
 |add3n                   =
 |add3                    =
}}
'''Херон-Лейк''' ({{lang-en|Heron Lake}}) — город в округе [[Джэксон (округ, Миннесота)|Джэксон]], штат [[Миннесота]], [[США]]. На площади 2,7 км² (2,7 км² — суша, водоёмов нет), согласно переписи [[2002 год]]а, проживают 768 человек. Плотность населения составляет 279,3 чел./км².

* Телефонный код города — 507
* Почтовый индекс — 56137
* [[Федеральные стандарты обработки информации|FIPS]]-код города — 27-28700<ref name="GR2">{{cite web|url=http://factfinder.census.gov|publisher=[[Бюро переписи населения США]]|accessdate=2008-01-31|title=American FactFinder|archiveurl=https://www.webcitation.org/65jESGrbU?url=http://factfinder2.census.gov/legacy/aff_sunset.html|archivedate=2012-02-26}}</ref>
* [[Информационная система географических названий|GNIS]]-идентификатор — 0644907<ref name="GR3">{{cite web|url=http://geonames.usgs.gov|accessdate=2008-01-31|title=US Board on Geographic Names|publisher=[[Геологическая служба США]]|date=2007-10-25|archiveurl=https://www.webcitation.org/65jET5cdV?url=http://geonames.usgs.gov/|archivedate=2012-02-26}}</ref>

== Примечания ==

{{примечания}}

== Ссылки ==

* [http://www.heronlakecity.org/ Официальный web-сайт города]

{{Minnesota-geo-stub}}
{{Округ Джэксон штата Миннесота}}

[[Категория:Города округа Джэксон (Миннесота)]]

title: Херон-Лейк

Херон-Лейк:
англ. Heron Lake
· Центр города Херон-Лейк
43°47′35″ с. ш. 95°19′12″ з. д.

Страна: США

Штат: Миннесота

Округ: Джэксон

title: История и география

Площадь: 2,7 км²

Часовой пояс: UTC−6:00, летом UTC−5:00

title: Население

title: Цифровые идентификаторы


text:
# Youth and Jealousy
Pour plus de détails, voir Fiche technique et Distribution.
Youth and Jealousy est un film muet américain réalisé par Wallace Reid et sorti en 1913.

## Fiche technique
- Titre : Youth and Jealousy
- Réalisation : Wallace Reid
- Scénario : Theodosia Harris
- Photographie :
- Montage :
- Producteur :
- Société de production : American Film Manufacturing Company
- Société de distribution : Mutual Film
- Pays d'origine :  États-Unis
- Langue : film muet avec les intertitres en anglais
- Format : Noir et blanc — 35 mm — 1,33:1 — Muet
- Genre : Western
- Durée : 10 minutes
- Dates de sortie :
  -  États-Unis : 10 mai 1913

## Distribution
- Wallace Reid : Ben
- Vivian Rich : Margaret
- George Field : Bill Higgins
- Eugene Pallette :

title: Youth and Jealousy

wikitext:
{{Ébauche|film américain}}
{{Infobox Cinéma (film)
| titre           = Youth and Jealousy
| langue du titre = en
| image           =
| upright         =
| légende         =
| titre québécois =
| titre original  =
| réalisation     = [[Wallace Reid]]
| scénario        = [[Theodosia Harris]]
| acteur          = [[Wallace Reid]]
[[Vivian Rich]]
[[George Field (acteur)|George Field]]
[[Eugene Pallette]]
| production      = [[American Film Manufacturing Company]]
| pays            = {{États-Unis}}
| genre           = [[Western]]
| durée           = 10 minutes
| année de sortie = 1913
}}
'''''{{langue|en|Youth and Jealousy}}''''' est un [[Cinéma muet|film muet]] [[Cinéma américain|américain]] réalisé par [[Wallace Reid]] et sorti en [[1913 au cinéma|1913]].

== Synopsis ==
{{...}}

== Fiche technique ==
* Titre : ''{{langue|en|Youth and Jealousy}}''
* Réalisation : [[Wallace Reid]]
* Scénario : [[Theodosia Harris]]
* Photographie :
* Montage :
* Producteur :
* Société de production : [[American Film Manufacturing Company]]
* Société de distribution : [[Mutual Film]]
* Pays d'origine : {{États-Unis}}
* Langue : [[film muet]] avec les [[intertitres]] en [[anglais]]
* Format : [[Noir et blanc#Cinéma|Noir et blanc]] — [[Format de pellicule photographique|35 mm]] — [[Format d'image|1,33:1]] — [[Cinéma muet|Muet]]
* Genre : [[Western]]
* Durée : 10 minutes
* Dates de sortie :
** {{États-Unis}} : {{date|10|mai|1913|au cinéma}}

== Distribution ==
* [[Wallace Reid]] : Ben
* [[Vivian Rich]] : Margaret
* [[George Field (acteur)|George Field]] : Bill Higgins
* [[Eugene Pallette]] :

== Liens externes ==
* {{bases audiovisuel}}

{{Portail|cinéma américain|années 1910|western}}

{{DEFAULTSORT:Youth and Jealousy}}
[[Catégorie:Film américain sorti en 1913]]
[[Catégorie:Court métrage américain]]
[[Catégorie:Film réalisé par Wallace Reid]]
[[Catégorie:Film muet américain]]
[[Catégorie:Film américain en noir et blanc]]
[[Catégorie:Film d'American Film Manufacturing Company]]
[[Catégorie:Film distribué par Mutual Film]]
[[Catégorie:Western américain]]

title: Données clés

Réalisation: Wallace Reid

Scénario: Theodosia Harris

Acteurs principaux: Wallace Reid · Vivian Rich · George Field · Eugene Pallette

Sociétés de production: American Film Manufacturing Company

Pays de production: États-Unis

Genre: Western

Durée: 10 minutes


text:
# USS L-2
USS L-2 (SS-41) was an L-class submarine of the United States Navy.

## Description
The L-class boats designed by Electric Boat (L-1 to L-4 and L-9 to L-11) were built to slightly different specifications from the other L boats, which were designed by Lake Torpedo Boat, and are sometimes considered a separate class. The Electric Boat submarines had a length of 168 feet 6 inches (51.4 m) overall, a beam of 17 feet 5 inches (5.3 m) and a mean draft of 13 feet 7 inches (4.1 m). They displaced 450 long tons (460 t) on the surface and 548 long tons (557 t) submerged. The L-class submarines had a crew of 28 officers and enlisted men. They had a diving depth of 200 feet (61.0 m).
For surface running, the Electric Boat submarines were powered by two 450-brake-horsepower (336 kW) diesel engines, each driving one propeller shaft. When submerged each propeller was driven by a 170-horsepower (127 kW) electric motor. They could reach 14 knots (26 km/h; 16 mph) on the surface and 10.5 knots (19.4 km/h; 12.1 mph) underwater. On the surface, the boats had a range of 5,150 nautical miles (9,540 km; 5,930 mi) at 11 knots (20 km/h; 13 mph) and 150 nmi (280 km; 170 mi) at 5 knots (9.3 km/h; 5.8 mph) submerged.
The boats were armed with four 18-inch (450 mm) torpedo tubes in the bow. They carried four reloads, for a total of eight torpedoes. The Electric Boat submarines were initially not fitted with a deck gun; a single 3"/50 caliber gun on a disappearing mount was added during the war.

## Construction and career
L-2's keel was laid down on 19 March 1914 by the Fore River Shipbuilding Company in Quincy, Massachusetts. She was launched on 11 February 1915 sponsored by Mrs. Russel Gray, and commissioned on 29 September 1916.

## Service history
After exercises along the Atlantic coast, L-2 arrived in Key West, Florida, for experiments in submarine warfare.  After operating in southern waters through March 1917, the submarine prepared for World War I service.
Departing New London, Connecticut, on 27 November 1917, L-2 steamed for Europe via the Azores, arriving Queenstown, Ireland, on 27 January 1918. Based at Bantry Bay, Ireland, she patrolled around the British Isles and, with other members of her squadron, ranged the North Atlantic Ocean, reducing losses to U-boats of shipping vital in supplying the Allied armies. L-2 attacked enemy submarines on 26 May and 10 July with inconclusive results.
After the war, L-2 departed the Isle of Portland, England, on 3 January 1919 for home. Arriving Philadelphia, Pennsylvania, in early February, the submarine experimented with torpedo and undersea detection techniques along the Atlantic coast until 1922. L-2 was placed in reduced commission at New London on 1 May 1922, and decommissioned at Hampton Roads, Virginia, on 4 May 1923. She was scrapped and her materials were sold on 28 November 1933, in accordance with the terms of the London Naval Treaty.

wikiname: enwiki

title: USS L-2

in_language: en

wikitext:
{{Short description|L-class submarine of the United States}}

{|{{Infobox ship begin}}
{{Infobox ship image
|Ship image=NH-51150 USS L-2 off the Philadelphia Navy Yard, 1919.jpg
|Ship caption=''L-2'' off the Philadelphia Navy Yard, 1919
}}
{{Infobox ship career
|Hide header=
|Ship country=United States
|Ship flag= {{USN flag|1922}}
|Ship name=USS ''L-2''
|Ship namesake=
|Ship ordered=
|Ship builder=[[Fore River Shipbuilding]] Company, [[Quincy, Massachusetts]]
|Ship laid down= 19 March 1914
|Ship launched=11 February 1915
|Ship acquired=
|Ship commissioned=29 September 1916
|Ship decommissioned=4 May 1923
|Ship in service=
|Ship out of service=
|Ship struck=18 December 1930
|Ship renamed=
|Ship reclassified=
|Ship homeport=
|Ship motto=
|Ship nickname=
|Ship honors=
|Ship fate= Sold for scrap, 28 November 1933
|Ship notes=
}}
{{Infobox ship characteristics
|Hide header=
|Header caption=
|Ship class=[[United States L-class submarine|L-class submarine]]
|Ship displacement=*{{convert|450|LT|t|0|abbr=on}} surfaced
*{{convert|548|LT|t|0|abbr=on}} submerged
|Ship length= {{convert|168|ft|6|in|m|abbr=on}}
|Ship beam= {{convert|17|ft|5|in|m|abbr=on}}
|Ship draft= {{convert|13|ft|7|in|m|abbr=on}}
|Ship power=*{{convert|900|bhp|kW|lk=in|abbr=on}} (diesel)
*{{convert|340|hp|kW|abbr=on}} (electric)
|Ship propulsion=*2 × [[diesel engine]]s
*2 × [[electric motor]]s
|Ship speed=*{{convert|14|kn|lk=in}} surfaced
*{{convert|10.5|kn}} submerged
|Ship range=*{{convert|3300|nmi|abbr=on|lk=in}} at {{convert|11|kn}} on the surface
*{{convert|150|nmi|abbr=on}} at {{convert|5|kn}} submerged
|Ship test depth={{convert|200|ft|1}}
|Ship complement=28 officers and enlisted men
|Ship armament=*4 × bow [[American 18 inch torpedo|18-inch (450 mm)]] [[torpedo tube]]s
*1 × [[3"/23 caliber gun|3"/23 caliber]] [[deck gun]]
}}
|}
'''USS ''L-2'' (SS-41)''' was an [[United States L-class submarine|L-class submarine]] of the [[United States Navy]].

==Description==
The L-class boats designed by [[Electric Boat]] (''L-1'' to ''L-4'' and ''L-9'' to ''L-11'') were built to slightly different specifications from the other L boats, which were designed by [[Lake Torpedo Boat]], and are sometimes considered a separate class. The Electric Boat submarines had a length of {{convert|168|ft|6|in|m|1}} [[length overall|overall]], a [[beam (nautical)|beam]] of {{convert|17|ft|5|in|m|1}} and a mean [[draft (ship)|draft]] of {{convert|13|ft|7|in|m|1}}. They [[displacement (ship)|displaced]] {{convert|450|LT|t}} on the surface and {{convert|548|LT|t}} submerged. The L-class submarines had a crew of 28 officers and enlisted men. They had a diving depth of {{convert|200|ft|1}}.<ref name=f7>Friedman, p. 307</ref>

For surface running, the Electric Boat submarines were powered by two {{convert|450|bhp|lk=in|0|adj=on}} [[diesel engine]]s, each driving one [[propeller shaft]]. When submerged each propeller was driven by a {{convert|170|hp|0|adj=on}} [[electric motor]]. They could reach {{convert|14|kn|lk=in}} on the surface and {{convert|10.5|kn}} underwater. On the surface, the boats had a range of {{convert|5150|nmi|lk=in}} at {{convert|11|kn}}<ref name=f7/> and {{convert|150|nmi|abbr=on}} at {{convert|5|kn}} submerged.<ref name=gg9>Gardiner & Gray, p. 129</ref>

The boats were armed with four [[American 18 inch torpedo|18-inch (450 mm)]] [[torpedo tube]]s in the bow. They carried four reloads, for a total of eight torpedoes. The Electric Boat submarines were initially not fitted with a [[deck gun]]; a single [[3"/50 caliber gun]] on a disappearing mount was added during the war.<ref name=gg9/>

==Construction and career==
''L-2''{{'}}s [[keel]] was laid down on 19 March 1914 by the [[Fore River Shipbuilding]] Company in [[Quincy, Massachusetts]]. She was [[ship naming and launching|launched]] on 11 February 1915 sponsored by Mrs. Russel Gray, and [[ship commissioning|commissioned]] on 29 September 1916.

==Service history==
After exercises along the Atlantic coast, ''L-2'' arrived in [[Key West, Florida]], for experiments in submarine warfare.  After operating in southern waters through March 1917, the submarine prepared for [[World War I]] service.

Departing [[New London, Connecticut]], on 27 November 1917, ''L-2'' steamed for [[Europe]] via the [[Azores]], arriving [[Cobh|Queenstown, Ireland]], on 27 January 1918. Based at [[Bantry Bay]], [[Ireland]], she patrolled around the [[British Isles]] and, with other members of her squadron, ranged the [[North Atlantic Ocean]], reducing losses to [[U-boat]]s of shipping vital in supplying the Allied armies. ''L-2'' attacked enemy submarines on 26 May and 10 July with inconclusive results.

After the war, ''L-2'' departed the [[Isle of Portland]], [[England]], on 3 January 1919 for home. Arriving [[Philadelphia, Pennsylvania]], in early February, the submarine experimented with [[torpedo]] and undersea detection techniques along the Atlantic coast until 1922. ''L-2'' was placed in reduced commission at New London on 1 May 1922, and decommissioned at [[Hampton Roads]], [[Virginia]], on 4 May 1923. She was scrapped and her materials were sold on 28 November 1933, in accordance with the terms of the [[London Naval Treaty]].

==Notes==
{{reflist|30em}}

==References==
* {{cite book|last=Friedman|first=Norman|title=U.S. Submarines Through 1945: An Illustrated Design History|publisher=Naval Institute Press|location=Annapolis, Maryland|year=1995|isbn=1-55750-263-3}}
* {{cite book |editor1-last=Gardiner|editor1-first=Robert|editor2-last=Gray|editor2-first=Randal|title=Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921|year=1985|location=Annapolis, Maryland|publisher=Naval Institute Press|isbn=0-85177-245-5|name-list-style=amp}}
* {{DANFS|http://www.history.navy.mil/research/histories/ship-histories/danfs/l/l-2.html}}

==External links==
* {{navsource|08/08041|USS L-2}}

{{United States L class submarine}}

{{DEFAULTSORT:L-02 (SS-41)}}
[[Category:United States L-class submarines]]
[[Category:World War I submarines of the United States]]
[[Category:Ships built in Quincy, Massachusetts]]
[[Category:1915 ships]]

title: United States

USS L-2

Builder: Fore River Shipbuilding Company, Quincy, Massachusetts

Launched: 11 February 1915

Commissioned: 29 September 1916

Stricken: 18 December 1930

Fate: Sold for scrap, 28 November 1933

title: General characteristics

Class and type: L-class submarine

Displacement: - 450 long tons (457 t) surfaced - 548 long tons (557 t) submerged

Installed power: - 900 bhp (670 kW) (diesel) - 340 hp (250 kW) (electric)

Propulsion: - 2 × diesel engines - 2 × electric motors

Speed: - 14 knots (26 km/h; 16 mph) surfaced - 10.5 knots (19.4 km/h; 12.1 mph) submerged

Range: - 3,300 nmi (6,100 km; 3,800 mi) at 11 knots (20 km/h; 13 mph) on the surface - 150 nmi (280 km; 170 mi) at 5 knots (9.3 km/h; 5.8 mph) submerged

Complement: 28 officers and enlisted men

Armament: - 4 × bow 18-inch (450 mm) torpedo tubes - 1 × 3"/23 caliber deck gun


text:
# Estádio Olímpico de Amsterdã
O Estádio Olímpico de Amsterdã (em holandês: Olympisch Stadion Amsterdam) é um estádio multiuso localizado na cidade de Amsterdã, capital dos Países Baixos, situada na província da Holanda do Norte.

## História
Desenhado pelo arquiteto Jan Wils, foi construído para a realização dos Jogos Olímpicos de 1928. Uma vez completo, o estádio tinha uma capacidade de até 34.000 espectadores. Contudo, depois da construção do estádio De Kuip em Roterdã, as autoridades holandesas aumentaram sua capacidade até os 64.000 lugares.
Após os Jogos Olímpicos, o estádio foi usado para sediar variados eventos esportivos, como atletismo, hóquei e ciclismo. Em 1954, marcou o início do Tour da França. Mas, o futebol foi o esporte mais realizado no estádio, sendo o estádio tanto do Blauw Wit FC como do BVC Amsterdam, que se fundiram posteriormente como FC Amsterdam, embora que o AFC Ajax usasse o estádio quando o público estimado superasse a capacidade do Estadio De Meer ou para partidas de meio de semana. O Ajax continuou usando o estádio até 1996, quando foi inaugurado o Amsterdam ArenA.
Após a saída da equipe de futebol, a demolição do estádio estava planejada, porém pouco antes de isto acontecer, o estádio recebeu o título de monumento nacional neerlandês (Rijksmonument). Então o estádio foi reconstruído, demolindo-se o segundo anel e deixando-o em sua forma original, sendo reinaugurado no ano 2000, sendo administrado em parceria pela Stichting Olympisch Stadion Amsterdam e pela Bouwinvest, empresa do ramo imobiliário.
Atualmente, seu uso está destinado para competições de atletismo assim como escolas de futebol, estando também aberto para a visitação do público, como uma atração turística. Além dos vários eventos esportivos, o estádio também dispões de salas de conferência para serem alugadas, bem como festivais de música.

wikiname: ptwiki

title: Estádio Olímpico de Amsterdã

in_language: pt

wikitext:
{{Coord|display=title|52|20|36|N|4|51|15|E|type=landmark}}
{{Info/Estádio
 | nome_completo      = Olympisch Stadion Amsterdam
 | apelido            =
 | imagem             = [[File:Olympic Stadium Amsterdam 1928.jpg|280px]]
 | nome_img           = Estádio Olímpico de Amsterdã em [[1928]]
 | nome_estádio       = Olympisch Stadion Amsterdam
Estádio Olímpico de Amsterdã
 | local              = Olympisch Stadion 2, 1076
[[Amsterdam]], {{NEDf}}
 | ano_construção     = 1927 a 1928
 | remodelado         = 1996 e 2000
 | expandido          =
 | fechado            =
 | demolido           =
 | datainauguração    = {{Dtlink|17|5|1928|idade}}
 | jogoinauguração    =
 | 1ogol              =
 | capacidade         = 22 288 espectadores
 | publicorecorde     =
 | datarecorde        =
 | jogorecorde        =
 | dimensãogramado    = 105 x 68 m
 | gramado            = Grama natural
 | proprietário       =
 | administrador      =
 | custo              =
 | custoa             =
 | arquitecto         = [[Jan Wils]]
 | antigos_nomes      =
 | mandante           =
}}
O '''Estádio Olímpico de Amsterdã''' (em [[Língua holandesa|holandês]]: ''Olympisch Stadion Amsterdam'') é um estádio multiuso localizado na cidade de [[Amsterdã]], capital dos [[Países Baixos]], situada na província da [[Holanda do Norte]].

== História ==
Desenhado pelo arquiteto [[Jan Wils]], foi construído para a realização dos [[Jogos Olímpicos de Verão de 1928|Jogos Olímpicos de 1928]]. Uma vez completo, o estádio tinha uma capacidade de até 34.000 espectadores. Contudo, depois da construção do [[estádio De Kuip]] em [[Roterdã]], as autoridades holandesas aumentaram sua capacidade até os 64.000 lugares.

Após os Jogos Olímpicos, o estádio foi usado para sediar variados eventos esportivos, como [[atletismo]], [[hóquei]] e [[ciclismo]]. Em [[1954]], marcou o início do [[Tour da França]]. Mas, o [[futebol]] foi o esporte mais realizado no estádio, sendo o estádio tanto do [[Blauw Wit FC]] como do [[BVC Amsterdam]], que se fundiram posteriormente como [[FC Amsterdam]], embora que o [[AFC Ajax]] usasse o estádio quando o público estimado superasse a capacidade do [[Estadio De Meer]] ou para partidas de meio de semana. O Ajax continuou usando o estádio até [[1996]], quando foi inaugurado o [[Amsterdam ArenA]].

Após a saída da equipe de futebol, a demolição do estádio estava planejada, porém pouco antes de isto acontecer, o estádio recebeu o título de monumento nacional neerlandês (Rijksmonument). Então o estádio foi reconstruído, demolindo-se o segundo anel e deixando-o em sua forma original, sendo reinaugurado no ano 2000, sendo administrado em parceria pela Stichting Olympisch Stadion Amsterdam e pela Bouwinvest, empresa do ramo imobiliário<ref>{{Citar web|url=https://olympischstadion.nl/nl/het-stadion|titulo=Het Olympisch stadion|acessodata=2018-06-12|obra=olympischstadion.nl|lingua=nl}}</ref>.

Atualmente, seu uso está destinado para competições de atletismo assim como escolas de futebol, estando também aberto para a visitação do público, como uma atração turística.<ref>{{Citar web|url=https://olympischstadion.nl/nl/arrangementen-0|titulo=Arrangementen Olympisch Stadion - Teambuilding|acessodata=2018-06-12|obra=olympischstadion.nl|lingua=nl}}</ref> Além dos vários eventos esportivos, o estádio também dispões de salas de conferência para serem alugadas,<ref>{{Citar web|url=https://olympischstadion.nl/nl/zakelijk|titulo=Zakelijk - olympischstadion.nl|acessodata=2018-06-12|obra=olympischstadion.nl|lingua=nl}}</ref> bem como festivais de música<ref>{{Citar web|url=https://www.iamsterdam.com/nl/zien-en-doen/attracties-en-bezienswaardigheden/alle-bezienswaardigheden/olympisch-stadion|titulo=Olympisch Stadion|acessodata=2018-06-12|obra=www.iamsterdam.com|lingua=nl}}</ref>.
{{Referências}}
== Ligações externas ==
* [http://olympischstadion.nl/ Website do Estádio Olímpico de Amsterdã]

{{estádios olímpicos}}
{{Instalações olímpicas do atletismo}}
{{Instalações olímpicas do ciclismo}}
{{Instalações olímpicas do futebol}}
{{Instalações olímpicas do hipismo}}
{{Instalações olímpicas dos eventos de demonstração}}

[[Categoria:Estádios de futebol dos Países Baixos]]
[[Categoria:Construções de Amsterdã]]
[[Categoria:Jogos Olímpicos de Verão de 1928]]
[[Categoria:Fundações nos Países Baixos em 1928]]
[[Categoria:Esporte de Amsterdã]]

title: Informações gerais

Informações gerais: Olympisch Stadion Amsterdam

Arquiteto: Jan Wils

Inauguração: 17 de maio de 1928 (97 anos)

Capacidade: 22 288 espectadores

title: Geografia

País: Países Baixos

Localização: Olympisch Stadion 2, 1076 · Amsterdam, Países Baixos

title: Utilização esportiva

Gramado: Grama natural (105 x 68 m)


text:
# Dictya neffi
Dictya neffi är en tvåvingeart som beskrevs av Steyskal 1960. Dictya neffi ingår i släktet Dictya och familjen kärrflugor. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

title: Dictya neffi

wikitext:
{{robotskapad|Lsjbot|tvåvinge|datum=2013-07}}
{{Taxobox
| name = ''Dictya neffi''
| status =
| image =
| image_caption =
| domain_sv =
| domain =
| regnum_sv = [[Djur]]
| regnum = Animalia
| phylum_sv = [[Leddjur]]
| phylum = Arthropoda
| classis_sv = [[Egentliga insekter]]
| classis = Insecta
| ordo_sv = [[Tvåvingar]]
| ordo = Diptera
| familia_sv = [[Kärrflugor]]
| familia = Sciomyzidae
| genus_sv =
| genus = [[Dictya]]
| species_sv =
| species = '''Dictya neffi'''
| taxon = Dictya neffi
| taxon_authority = Steyskal, 1960
| range_map =
| range_map_caption = Utbredningsområde
| image2 =
| image2_caption =
| subphylum = Hexapoda
| subphylum_sv = [[Sexfotingar]]
| synonyms =
}}

'''''Dictya neffi'''''<ref name = "COL"/> är en [[tvåvingar|tvåvinge]]art som beskrevs av Steyskal 1960. ''Dictya neffi'' ingår i [[släkte]]t ''[[Dictya]]'' och [[familj (biologi)|familjen]] [[kärrflugor]].<ref name = "COL"/><ref name = "source"/> Inga [[underart]]er finns listade i [[Catalogue of Life]].<ref name = "COL"/>

== Källor ==
<references>
<ref name = "COL">{{webbref |url= http://www.catalogueoflife.org/annual-checklist/2011/search/all/key/dictya+neffi/match/1|titel= Species 2000 & ITIS Catalogue of Life: 2011 Annual Checklist.|hämtdatum= 24 september 2012 |författare= Bisby F.A., Roskov Y.R., Orrell T.M., Nicolson D., Paglinawan L.E., Bailly N., Kirk P.M., Bourgoin T., Baillargeon G., Ouvrard D. (red.)|datum= 2011|verk= |utgivare=Species 2000: Reading, UK.}}</ref>
<ref name = "source">''Systema Dipterorum''. Pape T. & Thompson F.C. (eds), 2011-01-06</ref>
</references>

[[Kategori:Kärrflugor]]
[[Kategori:Dictya|neffi]]

title: Systematik

Stam: Leddjur · Arthropoda

Understam: Sexfotingar · Hexapoda

Klass: Egentliga insekter · Insecta

Ordning: Tvåvingar · Diptera

Familj: Kärrflugor · Sciomyzidae

Släkte: Dictya

Art: Dictya neffi

title: Vetenskapligt namn

Vetenskapligt namn: Hitta fler artiklar om djur med Djurportalen

Auktor: Steyskal, 1960