text:
# Aradus aequalis
Aradus aequalis är en insektsart som beskrevs av Thomas Say 1832. Aradus aequalis ingår i släktet Aradus och familjen barkskinnbaggar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

title: Aradus aequalis

wikitext:
{{robotskapad|Lsjbot|insekts|datum=2013-03}}
{{Taxobox
| name = ''Aradus aequalis''
| status =
| image =
| image_caption =
| domain_sv =
| domain =
| regnum_sv = [[Djur]]
| regnum = Animalia
| phylum_sv = [[Leddjur]]
| phylum = Arthropoda
| classis_sv = [[Egentliga insekter]]
| classis = Insecta
| ordo_sv = [[Halvvingar]]
| ordo = Hemiptera
| familia_sv = [[Barkskinnbaggar]]
| familia = Aradidae
| genus_sv =
| genus = [[Aradus]]
| species_sv =
| species = '''Aradus aequalis'''
| taxon = Aradus aequalis
| taxon_authority = [[Thomas Say|Say]], 1832
| range_map =
| range_map_caption = Utbredningsområde
| image2 =
| image2_caption =
| subphylum = Hexapoda
| subphylum_sv = [[Sexfotingar]]
| superfamilia = [[Aradoidea]]
| superfamilia_sv =
| synonyms =
}}

'''''Aradus aequalis'''''<ref name = "col3"/><ref name = "col527"/><ref name = "col101488"/> är en [[insekter|insekts]]art som beskrevs av [[Thomas Say]] 1832. ''Aradus aequalis'' ingår i [[släkte]]t ''[[Aradus]]'' och [[familj (biologi)|familjen]] [[barkskinnbaggar]].<ref name = "COL"/><ref name = "source"/> Inga [[underart]]er finns listade i [[Catalogue of Life]].<ref name = "COL"/>

== Källor ==
<references>
<ref name = "COL">{{webbref |url= http://www.catalogueoflife.org/annual-checklist/2011/search/all/key/aradus+aequalis/match/1|titel= Species 2000 & ITIS Catalogue of Life: 2011 Annual Checklist.|hämtdatum= 24 september 2012 |författare= Bisby F.A., Roskov Y.R., Orrell T.M., Nicolson D., Paglinawan L.E., Bailly N., Kirk P.M., Bourgoin T., Baillargeon G., Ouvrard D. (red.)|datum= 2011|verk= |utgivare=Species 2000: Reading, UK.}}</ref>
<ref name = "col3"> (1996) , database, NODC Taxonomic Code</ref>
<ref name = "col527">Henry, Thomas J., and Richard C. Froeschner, eds. (1988) , Catalog of the Heteroptera, or True Bugs, of Canada and the Continental United States</ref>
<ref name = "col101488">Maw, H. E. L., R. G. Foottit, K. G. A. Hamilton, and G. G. E. Scudder (2000) , Checklist of the Hemiptera of Canada and Alaska</ref>
<ref name = "source">''ITIS: The Integrated Taxonomic Information System''. Orrell T. (custodian), 2011-04-26</ref>
</references>

{{Robotskapad stub om barkskinnbaggar}}

[[Kategori:Barkskinnbaggar]]
[[Kategori:Aradus|aequalis]]

title: Systematik

Ordning: Halvvingar · Hemiptera

Överfamilj: Aradoidea

Familj: Barkskinnbaggar · Aradidae

Släkte: Aradus

Art: Aradus aequalis

title: Vetenskapligt namn


text:
# Edmund A. Walsh School of Foreign Service
De Edmund A. Walsh School of Foreign Service, ook wel bekend als de Georgetown School of Foreign Service, is een 'graduate school' van Georgetown University in Washington D.C., opgericht in 1919 door de jezuïet Edmund A. Walsh, in opdracht van de universiteitspresident John B. Creeden J.S.. De School of Foreign Service is wereldwijd toonaangevend op het gebied van diplomatie en internationale betrekkingen.

## Bekende oud-studenten
- Bill Clinton, president van de Verenigde Staten
- José Manuel Barroso, voormalig voorzitter van de Europese Commissie
- James L. Jones, militair hoofd van de NAVO

wikiname: nlwiki

in_language: nl

wikitext:
{| class="toccolours" style="float: right; margin-left: 1em; width: 25em; background: #f0f6fa;  font-size: 90%;" cellspacing="3"
|-
|colspan="2" style="font-weight: bold; background: #f0f6fa; text-align: center; font-size: larger;"| '''Edmund A. Walsh School of Foreign Service'''
|- style="vertical-align:top;"
|style="font-weight:bold"|Opgericht
|[[1919]]
|- style="vertical-align:top;"
|style="font-weight:bold"|Dean
|Robert Galucci
|- style="vertical-align:top;"
|style="font-weight:bold"|Type
|Particulier
|- style="vertical-align:top;"
|style="font-weight:bold"|Locatie
|[[Washington D.C.]], [[Verenigde Staten]]
|- style="vertical-align:top;"
|style="font-weight:bold"|Studenten
|
* 1400 Undergraduate
* 500 Graduate
|- style="vertical-align:top;"
|style="font-weight:bold"|Onderdeel van
|[[Universiteit van Georgetown|Georgetown University]]
|- style="vertical-align:top;"
|style="font-weight:bold"|Website
|https://sfs.georgetown.edu/
|}

De '''Edmund A. Walsh School of Foreign Service''', ook wel bekend als de '''Georgetown School of Foreign Service''', is een 'graduate school' van [[Universiteit van Georgetown|Georgetown University]] in [[Washington D.C.]], opgericht in 1919 door de [[Jezuïeten|jezuïet]] [[Edmund A. Walsh]], in opdracht van de universiteitspresident [[John B. Creeden]] [[Jezuïeten|J.S.]]. De School of Foreign Service is wereldwijd toonaangevend op het gebied van [[diplomatie]] en [[internationale betrekkingen]].

==Bekende oud-studenten==
* [[Bill Clinton]], president van de [[Verenigde Staten]]
* [[José Manuel Barroso]], voormalig voorzitter van de [[Europese Commissie]]
* [[James L. Jones]], militair hoofd van de [[NAVO]]

==Externe link==
*{{en}}[https://sfs.georgetown.edu/ Website van de Edmund A. Walsh School of Foreign Service]

[[Categorie:Universiteit in Washington D.C.]]

Dean: Robert Galucci

Type: Particulier

Locatie: Washington D.C., Verenigde Staten

Studenten: - 1400 Undergraduate - 500 Graduate

Onderdeel van: Georgetown University


text:
# Vesa Hakala
Vesa Hakala (* 5. Dezember 1968 in Harjavalta) ist ein ehemaliger finnischer Skispringer.

## Werdegang
Hakala, der Anfang 1988 in den finnischen Nationalkader aufgenommen wurde, sprang am 6. März 1988 erstmals in Lahti im Skisprung-Weltcup. Er beendete das Springen auf dem 11. Platz. Er wurde daher für die folgende Saison ebenfalls in den Kader nominiert und startete am 30. Dezember 1988 in Oberstdorf zur Vierschanzentournee. Nach einem 36. Platz in Oberstdorf und einem 17. Platz in Garmisch-Partenkirchen sowie einem 22. Platz in Innsbruck, stürzte er im ersten Sprung in Bischofshofen und wurde am Ende nur 90. und damit Letzter. Es war sein letztes Springen in der Weltcup-Saison 1988/89.
Am 16. Dezember 1989 sprang er auf der Normalschanze im japanischen Sapporo erstmals wieder im Weltcup. Die Ergebnisse der Saison 1989/90 waren jedoch eher mittelmäßig und er konnte in der gesamten Saison lediglich zwei Weltcup-Punkte erreichen und stand am Ende auf Platz 52 der Gesamtwertung. Die folgende Saison 1990/91 verlief dagegen erfolgreicher. Beim zweiten Springen der Saison konnte er am 16. Dezember 1990 in Sapporo mit dem 3. Platz die einzige Podestplatzierung seiner Karriere erreichen. Am Ende der Saison konnte Hakala mit Platz 9 in der Gesamtwertung der Vierschanzentournee und einem 24. Platz in der Weltcup-Gesamtwertung erstmals ins vordere Weltcup-Feld springen.
Bei der Nordischen Skiweltmeisterschaft 1991 im Val di Fiemme konnte er im Springen auf der Normalschanze den 14. Platz erreichen und gewann im Teamspringen gemeinsam mit Ari-Pekka Nikkola, Raimo Ylipulli und Risto Laakkonen die Silbermedaille hinter Österreich. In der Saison 1991/92 konnte er nicht an die Erfolge der Vorsaison anknüpfen und landete meist nur in den Top 20.
Erst in der Saison 1992/93 stellte sich der Erfolg wieder ein. So erreichte er mehrfach Top-10-Platzierungen. In der Gesamtwertung der Vierschanzentournee 1992/93 wurde er Fünfter und im Gesamtweltcup stand er am Ende auf dem 15. Platz. Es war somit die erfolgreichste Saison seiner Karriere. Bei den Nordischen Skiweltmeisterschaften 1993 im schwedischen Falun erreichte er im Springen von der Normalschanze den 12., von der Großschanze den 17. und mit dem Team gemeinsam mit Janne Ahonen, Risto Jussilainen und Toni Nieminen den 6. Platz. In der Saison 1993/94 startete er nur noch in drei Weltcup-Springen, in denen er mit Platz 7 auf der Großschanze in Sapporo noch einmal eine Top-10-Platzierung erreichen konnte. 1995 sprang er noch zwei Weltcups in seiner Heimat Lahti und beendete nach dem Springen am 29. Januar 1995 seine aktive Springerkarriere mit einem 23. Platz.

wikiname: dewiki

title: Vesa Hakala

in_language: de

wikitext:
{{Infobox Skispringer
<!-- Allgemeine Informationen -->
| kurzname = Vesa Hakala
| bild =
| langname =
| nation = {{FIN}}
| geburtstag = 5. Dezember 1968
| geburtsort = [[Harjavalta]]
| geburtsland = {{FIN}}
| groesse =
| gewicht =
| beruf =
| sterbedatum =
| sterbeort =
| sterbeland =
<!-- Karriere -->
| disziplin =
| verein =
| trainer =
| nationalkader = 1988
| weltcupdebuet= 6. März 1988
| bestweite =
<!-- Status-Kürzel: a für aktiv, g für gesperrt, n für nicht aktiv, v für verstorben, z für zurückgetreten -->
| status = z
| karriereende = 29. Januar 1995
<!-- Medaillen -->
| Medaillenspiegel =
{{Medaillenspiegel |WM-Medaillen |0|1|0}}
| medaillen =
{{Medaillen Wintersport| Wo = Nordische Ski-WM | Silber | [[Nordische Skiweltmeisterschaften 1991|1991 Val di Fiemme]] | Team}}
<!-- Weltcup Herren -->
| weltcupsiege =
| wcgesamt = 15. ([[Skisprung-Weltcup 1992/93|1992/93]])
| nordictour =
| 4schanzen =  {{0}}5. ([[Vierschanzentournee 1992/93|1992/93]])
| grandprix =
<!-- Podiumsplatzierungen
Bitte keine Parameter mit {{Wettbewerbsbilanz|0|0|0}} füllen, weil unnötige Info!
-->
| wctop3springen = {{Wettbewerbsbilanz |0|0|1}}
| wctop3fliegen =
| wctop3team =
| update =
}}
'''Vesa Hakala''' (* [[5. Dezember]] [[1968]] in [[Harjavalta]]) ist ein ehemaliger [[Finnland|finnischer]] [[Skispringen|Skispringer]].

== Werdegang ==
Hakala, der Anfang 1988 in den finnischen Nationalkader aufgenommen wurde, sprang am 6. März 1988 erstmals in [[Lahti]] im [[Skisprung-Weltcup]]. Er beendete das Springen auf dem 11. Platz. Er wurde daher für die folgende Saison ebenfalls in den Kader nominiert und startete am 30. Dezember 1988 in [[Oberstdorf]] zur [[Vierschanzentournee 1988/89|Vierschanzentournee]]. Nach einem 36. Platz in Oberstdorf und einem 17. Platz in [[Garmisch-Partenkirchen]] sowie einem 22. Platz in [[Innsbruck]], stürzte er im ersten Sprung in [[Bischofshofen]] und wurde am Ende nur 90. und damit Letzter. Es war sein letztes Springen in der [[Skisprung-Weltcup 1988/89|Weltcup-Saison 1988/89]].

Am 16. Dezember 1989 sprang er auf der Normalschanze im [[Japan|japanischen]] [[Sapporo]] erstmals wieder im Weltcup. Die Ergebnisse der [[Skisprung-Weltcup 1989/90|Saison 1989/90]] waren jedoch eher mittelmäßig und er konnte in der gesamten Saison lediglich zwei Weltcup-Punkte erreichen und stand am Ende auf Platz 52 der Gesamtwertung. Die folgende [[Skisprung-Weltcup 1990/91|Saison 1990/91]] verlief dagegen erfolgreicher. Beim zweiten Springen der Saison konnte er am 16. Dezember 1990 in Sapporo mit dem 3. Platz die einzige Podestplatzierung seiner Karriere erreichen. Am Ende der Saison konnte Hakala mit Platz 9 in der Gesamtwertung der [[Vierschanzentournee 1990/91|Vierschanzentournee]] und einem 24. Platz in der Weltcup-Gesamtwertung erstmals ins vordere Weltcup-Feld springen.

Bei der [[Nordische Skiweltmeisterschaften 1991|Nordischen Skiweltmeisterschaft 1991]] im [[Fleimstal|Val di Fiemme]] konnte er im Springen auf der Normalschanze den 14. Platz erreichen und gewann im Teamspringen gemeinsam mit [[Ari-Pekka Nikkola]], [[Raimo Ylipulli]] und [[Risto Laakkonen]] die Silbermedaille hinter Österreich. In der [[Skisprung-Weltcup 1991/92|Saison 1991/92]] konnte er nicht an die Erfolge der Vorsaison anknüpfen und landete meist nur in den Top 20.

Erst in der [[Skisprung-Weltcup 1992/93|Saison 1992/93]] stellte sich der Erfolg wieder ein. So erreichte er mehrfach Top-10-Platzierungen. In der Gesamtwertung der [[Vierschanzentournee 1992/93]] wurde er Fünfter und im Gesamtweltcup stand er am Ende auf dem 15. Platz. Es war somit die erfolgreichste Saison seiner Karriere. Bei den [[Nordische Skiweltmeisterschaften 1993|Nordischen Skiweltmeisterschaften 1993]] im [[Schweden|schwedischen]] [[Falun]] erreichte er im Springen von der Normalschanze den 12., von der Großschanze den 17. und mit dem Team gemeinsam mit [[Janne Ahonen]], [[Risto Jussilainen]] und [[Toni Nieminen]] den 6. Platz. In der [[Skisprung-Weltcup 1993/94|Saison 1993/94]] startete er nur noch in drei Weltcup-Springen, in denen er mit Platz 7 auf der Großschanze in Sapporo noch einmal eine Top-10-Platzierung erreichen konnte. 1995 sprang er noch zwei Weltcups in seiner Heimat [[Lahti]] und beendete nach dem Springen am 29. Januar 1995 seine aktive Springerkarriere mit einem 23. Platz.

== Weblinks ==
* {{FISDB|JP|22846}}

{{SORTIERUNG:Hakala, Vesa}}
[[Kategorie:Skispringer (Finnland)]]
[[Kategorie:Finne]]
[[Kategorie:Geboren 1968]]
[[Kategorie:Mann]]

{{Personendaten
|NAME=Hakala, Vesa
|ALTERNATIVNAMEN=
|KURZBESCHREIBUNG=finnischer Skispringer
|GEBURTSDATUM=5. Dezember 1968
|GEBURTSORT=[[Harjavalta]], [[Finnland]]
|STERBEDATUM=
|STERBEORT=
}}

title: Karriere

Nationalkader: seit 1988

Status: zurückgetreten

title: Medaillenspiegel

WM-Medaillen: 0 × · 1 × · 0 ×

Silber: 1991 Val di Fiemme · Team

Medaillenspiegel: Skisprung-Weltcup / A-Klasse-Springen


text:
# Carlos Duarte (pianista)
Carlos Duarte (Caracas, 1 de junio de 1957 - Caracas, 13 de abril de 2003) fue un compositor y pianista venezolano, destacado intérprete de música clásica y contemporánea.

## Biografía
Sus primeros estudios los realizó en Caracas, bajo la tutela de la profesora Gerty Haas. A los 11 años dio su primer recital. En 1973 ganó el Premio Nacional de Composición, que ganaría en dos ocasiones más. A los 16 años sería su debut con orquesta, estrenando su Tercer Concierto para piano (Microcón nº 3) dirigido por el compositor griego Iannis Ioannidis. Continuó sus estudios en Montreal con Marek Jabloski; Bruselas, con el profesor Van Rossun; Buenos Aires, con Elizabeth Westtherkampf, en USA (Universidad de Indiana) con Jorge Bolet y Alfonso Montecino, con Magda Tagliaferro y Madeleine Malraux en París y María Curcio en Londres. Se presentó con las orquestas más reconocidas de su país y realizó conciertos y giras por diversos países de Europa, América y Japón. En su ejecución lo caracterizó el cuidado por la obra en micro (desarrollo propio de cada compás) y macro (espíritu general de la obra). Su costumbre era entrar al escenario y probar el piano con algún acorde, luego esperar al silencio absoluto de la sala, para poder dominarlo a su antojo.
Como intérprete destacó su labor en el campo de la música contemporánea. Estrenó varias obras de compositores contemporáneos en Venezuela, entre otros Alfred Schnittke, Andrzej Panufnik, Henryk Górecki, Aaron Copland, André Jolivet y el estreno mundial del Concierto para piano y orquesta del compositor colombiano Blas Emilio Atehortúa, dirigido por el mismo compositor.
Como compositor, Duarte se destacó en la creación de pequeñas piezas para piano y obras para el teatro. Realizó varias grabaciones con obras suyas y de otros compositores. Ver su lista de obras en la referencia de fuentes. Destacan:
- Música para las obras de teatro Jav&Jos, El último Minotauro y Clitemnestra.
- Sinfonietta La Mar, para piano y orquesta.
- Piano Recital. AVR
- Piano Works. AVR
- Suite de los Silencios.
- Concierto de la canción triste.
- Quinteto de Fin de Siglo (1999), para piano y cuarteto de cuerdas. Luego se haría un arreglo para orquesta. De un solo movimiento, la obra ronda los 22 minutos de duración en un recorrido sonoro bélico, profundo y hermosamente armónico.

Su última pieza compuesta fue un réquiem (misa de difuntos), el Requiem para un idiota, para piano (su voz), coro, 8 clarinete, 8 fagotes, 8 contrafagotes y 8 contrabajos. Se estrenó el 30 de abril de 2006 por la Orquesta Sinfónica Municipal de Caracas dirigida por Rodolfo Saglimbeni y con su amigo Arnaldo Pizzolante en el piano.
Fue profesor de la maestría de música de la Universidad Simón Bolívar de Caracas, además de pianista de la Orquesta Sinfónica Municipal hasta que lo relevara Sadao Muraki, quien fue su destacado alumno. A este artista habrá que recordarlo como un creador que se negó a plegarse al poder, en un país donde es difícil vivir de la cultura. Siempre reclamó respeto para su trabajo y por el de sus colegas con palabras guerreras.
Muere en horas de la mañana a causa de un infarto. Sus restos fueron cremados el 14 de abril de 2003 en el Cementerio del Este.

## Premios
- 1974. Premio Nacional de Composición de Venezuela.
- 1980. Premio en el Concurso Internacional de Piano-Dúo de Múnich.
- 1989. Premio de la Crítica Musical Nacional.

wikiname: eswiki

title: Carlos Duarte (pianista)

in_language: es

wikitext:
{{ficha de persona}}
'''Carlos Duarte''' ([[Caracas]], 1 de junio de 1957 - Caracas, 13 de abril de 2003) fue un [[compositor]] y [[pianista]] [[venezolano]], destacado intérprete de música clásica y contemporánea.

== Biografía ==
Sus primeros estudios los realizó en Caracas, bajo la tutela de la profesora [[Gerty Haas]]. A los 11 años dio su primer recital. En 1973 ganó el Premio Nacional de Composición, que ganaría en dos ocasiones más. A los 16 años sería su debut con orquesta, estrenando su ''Tercer Concierto para piano (Microcón nº 3)'' dirigido por el compositor griego Iannis Ioannidis. Continuó sus estudios en Montreal con Marek Jabloski; Bruselas, con el profesor Van Rossun; Buenos Aires, con Elizabeth Westtherkampf, en USA (Universidad de Indiana) con Jorge Bolet y Alfonso Montecino, con Magda Tagliaferro y Madeleine Malraux en París y María Curcio en Londres. Se presentó con las orquestas más reconocidas de su país y realizó conciertos y giras por diversos países de Europa, América y Japón. En su ejecución lo caracterizó el cuidado por la obra en micro (desarrollo propio de cada compás) y macro (espíritu general de la obra). Su costumbre era entrar al escenario y probar el piano con algún acorde, luego esperar al silencio absoluto de la sala, para poder dominarlo a su antojo.

Como intérprete destacó su labor en el campo de la [[música modernista|música contemporánea]]. Estrenó varias obras de compositores contemporáneos en Venezuela, entre otros [[Alfred Schnittke]], [[Andrzej Panufnik]], [[Henryk Górecki]], [[Aaron Copland]], [[André Jolivet]] y el estreno mundial del ''Concierto para piano y orquesta'' del compositor colombiano [[Blas Emilio Atehortúa]], dirigido por el mismo compositor.

Como compositor, Duarte se destacó en la creación de pequeñas piezas para piano y obras para el teatro. Realizó varias grabaciones con obras suyas y de otros compositores. Ver su lista de obras en la referencia de fuentes. Destacan:
:* Música para las obras de teatro ''Jav&Jos'', ''El último Minotauro'' y ''Clitemnestra''.
:* ''Sinfonietta La Mar'', para piano y orquesta.
:* Piano Recital. AVR
:* Piano Works. AVR
:* ''Suite de los Silencios''.
:* ''Concierto de la canción triste''.
:* ''Quinteto de Fin de Siglo'' (1999), para piano y cuarteto de cuerdas. Luego se haría un arreglo para orquesta. De un solo movimiento, la obra ronda los 22 minutos de duración en un recorrido sonoro bélico, profundo y hermosamente armónico.

Su última pieza compuesta fue un réquiem (misa de difuntos), el [[Requiem para un idiota]], para piano (su voz), coro, 8 clarinete, 8 fagotes, 8 contrafagotes y 8 contrabajos. Se estrenó el 30 de abril de 2006 por la Orquesta Sinfónica Municipal de Caracas dirigida por Rodolfo Saglimbeni y con su amigo Arnaldo Pizzolante en el piano.

Fue profesor de la maestría de música de la [[Universidad Simón Bolívar (Venezuela)|Universidad Simón Bolívar]] de Caracas, además de pianista de la Orquesta Sinfónica Municipal hasta que lo relevara Sadao Muraki, quien fue su destacado alumno. A este artista habrá que recordarlo como un creador que se negó a plegarse al poder, en un país donde es difícil vivir de la cultura. Siempre reclamó respeto para su trabajo y por el de sus colegas con palabras guerreras.

Muere en horas de la mañana a causa de un infarto. Sus restos fueron cremados el 14 de abril de 2003 en el Cementerio del Este.

== Premios ==
*1974. Premio Nacional de Composición de Venezuela.
*1980. Premio en el Concurso Internacional de Piano-Dúo de Múnich.
*1989. Premio de la Crítica Musical Nacional.

== Fuentes ==
* [http://www.musica.coord.usb.ve/svmc/compos/duarte/ Biografía, obra y comentarios].
* [https://web.archive.org/web/20070312055736/http://periodismodepaz.bitacoras.com/archivos/2006/04/30/carlos-duarte-permanece Carlos Duarte permanece (artículo blog)]
* [http://www.youtube.com/watch?v=C_cblQF5JvE Micro documental estrenado el 30 de abril de 2006. You Tube]

{{NF|1957|2003|Duarte, Carlos}}
[[Categoría:Pianistas de música clásica de Venezuela]]
[[Categoría:Compositores de música clásica de Venezuela del siglo XX]]
[[Categoría:Fallecidos en Caracas]]
[[Categoría:Nacidos en Caracas]]
[[Categoría:Profesores de la Universidad Simón Bolívar]]

title: Información personal

Nacimiento: 1 de junio de 1957 · Caracas (Venezuela)

Fallecimiento: 13 de abril de 2003 (45 años) · Caracas (Venezuela)

Nacionalidad: Venezolana

title: Información profesional

Ocupación: Compositor, pianista y profesor universitario

Empleador: Universidad Simón Bolívar

Género: Música clásica y música académica contemporánea

Instrumento: Piano


text:
# Andouillette amiénoise
L’andouillette amiénoise, ou andouillette d'Amiens, est une spécialité culinaire de Picardie, plus particulièrement de la région d'Amiens.
C'est un plat familial qui, contrairement à ce que son nom indique, n'est pas constitué du tube digestif du porc, et n'a donc rien à voir avec les andouillettes et les andouilles répertoriées et officialisées par le Code des usages de la charcuterie. Il s'agit en réalité plutôt d'une sorte de quenelle, ou plus précisément d'une knödel proche de celles qu'on trouve en Allemagne.

## Histoire
On ne connait ni l'origine ni l'époque de la création de la recette ou de la dénomination des andouillettes amiénoises, que le Larousse gastronomique ignore. Ce mets picard, proche de bien d'autres boulettes, n'apparaît pas dans les principaux dictionnaires gastronomiques et manuels de charcuterie du XIXe siècle.
Lucien Lecointe, député-maire d'Amiens dans l'entre-deux-guerres, était — de notoriété publique — un grand amateur d'andouillettes amiénoises.

## Caractéristiques
L'andouillette dite « amiénoise » n'est en rien comparable aux andouillettes traditionnelles (l'andouillette de Troyes, par exemple), elle n'est pas élaborée avec des éléments du système digestif du porc, et/ou, éventuellement, de la fraise de veau. Il n'y a pas d'embossage dans un boyau.
Sa fabrication ne relève pas de la charcuterie professionnelle.
Il s'agit de boulettes essentiellement confectionnées avec de la viande de porc hachée, du pain sec, de l’œuf, de l'ail, de l'échalote, de l'oignon, du persil, du thym, du laurier, de la farine de froment, du beurre, du sel et du poivre.
Il en existe traditionnellement plusieurs variantes,, certaines incorporant également du veau. Par exemple celles-ci , ou celle-là : « Les andouillettes amiénoises sont constituées de maigre et de lard haché avec du pain sec, des oignons, de l'ail et des herbes que l'on mélange avec une panade à l'œuf. ». On peut également tremper la mie de pain rassi dans un peu de bouillon chaud avant de l'incorporer dans la farce.
Les andouillettes amiénoises sont traditionnellement servies accompagnées de haricots blancs, de flageolets ou de pommes de terres.

wikiname: frwiki

title: Andouillette amiénoise

in_language: fr

wikitext:
{{Infobox Mets
 | nom            = Andouillette amiénoise
 | image          = Andouillettes amiénoises 03.jpg
 | légende        = Andouillettes amiénoises
 | autre nom      = Andouillette d'Amiens
 | lieu origine   = [[Amiens]]
 | créateur       =
 | date           =
 | place service  = Plat de résistance
 | température    = Chaude
 | ingrédients    = Porc haché, pain, œuf, ail, échalote
 | variations     = Ajout de veau dans certaines recettes
 | accompagnement = Pommes de terre, haricots blancs, salade, sauce
 | classification = Charcuterie (peut être élaboré par des charcutiers-traiteurs, mais non reconnu par le ''Code des usages de la charcuterie'')
}}

L’'''andouillette amiénoise''', ou '''andouillette d'Amiens''', est une spécialité culinaire de Picardie, plus particulièrement de la région d'[[Amiens]]<ref group=Note>Ce plat simple à base de viande de porc n'est pas considéré comme relevant de la charcuterie professionnelle par le ''Code des usages de la charcuterie, de la salaison et des conserves de viandes'' qui ignore ce plat.</ref>.

C'est un plat familial qui, contrairement à ce que son nom indique, n'est pas constitué du tube digestif du porc, et n'a donc rien à voir avec les [[andouillette]]s et les [[andouille]]s répertoriées et officialisées par le ''Code des usages de la charcuterie''<ref>[http://www.ifip.asso.fr/fr/content/code-des-usages-de-la-charcuterie-de-la-salaison-et-des-conserves-de-viandes « Code des usages de la charcuterie, de la salaison et des conserves de viandes »], ''www.ifip.asso.fr''.</ref>. Il s'agit en réalité plutôt d'une sorte de quenelle, ou plus précisément d'une [[knödel]] proche de celles qu'on trouve en Allemagne.

== Histoire ==

On ne connait ni l'origine ni l'époque de la création de la recette ou de la dénomination des andouillettes amiénoises, que le ''Larousse gastronomique'' ignore. Ce mets picard, proche de bien d'autres boulettes, n'apparaît pas dans les principaux dictionnaires gastronomiques et manuels de charcuterie du {{s-|XIX}}.

[[Lucien Lecointe]], député-maire d'Amiens dans l'[[entre-deux-guerres]], était {{incise|de notoriété publique}} un grand amateur d'andouillettes amiénoises<ref>Jean-Marc Binot, ''Lucien Lecointe, itinéraire d'un élu de la {{IIIe}} République'', Amiens, Encrage Édition, 1995 {{ISBN| 2-906389-65-X}}.</ref>.

== Caractéristiques ==

L'andouillette dite « amiénoise » n'est en rien comparable aux [[andouillette]]s traditionnelles (l'[[andouillette de Troyes]], par exemple), elle n'est pas élaborée avec des éléments du système digestif du porc, et/ou, éventuellement, de la fraise de veau. Il n'y a pas d'embossage dans un boyau.

Sa fabrication ne relève pas de la charcuterie professionnelle.

Il s'agit de boulettes essentiellement confectionnées avec de la viande de porc hachée, du pain sec, de l’œuf, de l'ail, de l'échalote, de l'oignon, du persil, du thym, du laurier, de la farine de froment, du beurre<ref>Adélaïde Barbey (dir.), ''Guide bleu Picardie, Aisne, Oise, Somme'', Paris, Hachette Livre, 1993.</ref>, du sel et du poivre.

Il en existe traditionnellement plusieurs variantes<ref>Yves Sudres, ''Recueil de la gastronomie picarde''</ref>{{,}}<ref>Adélaïde Barbey, ''Guide bleu Picardie, Aisne, Oise, Somme''.</ref>, certaines incorporant également du veau. Par exemple celles-ci <ref>{{Lien web|langue = fr-FR|titre = Andouillettes d'Amiens|url = http://www.cuisineaz.com/recettes/andouillettes-d-amiens-8167.aspx|site = cuisineaz.com|consulté le = 2015-12-25}}.</ref>{{,}}<ref>{{Lien web|titre = Boulettes de viandes d'Amiens aux pommes de terre (ou andouillettes d'Amiens)… Spécialité picarde|url = http://www.hellocoton.fr/to/19fnE#http://saveursetcuisine.canalblog.com/archives/2015/05/03/31989351.html|site = www.hellocoton.fr|consulté le = 2015-12-25}}.</ref> ou celle-là : {{citation|Les andouillettes amiénoises sont constituées de maigre et de lard haché avec du pain sec, des oignons, de l'ail et des herbes que l'on mélange avec une panade à l'œuf<ref>[http://www.charcutiers-traiteurs.com/fr/consommateurs/charcuterie-de-a-a-z/produits-regionaux/picardie Confédération nationale des charcutiers-traiteurs], ''www.charcutiers-traiteurs.com''.</ref>.}}. On peut également tremper la mie de pain rassi dans un peu de bouillon chaud avant de l'incorporer dans la farce.

Les andouillettes amiénoises sont traditionnellement servies accompagnées de [[Haricot blanc|haricots blancs]], de [[Flageolet (légume)|flageolet]]s ou de [[pomme de terre|pommes de terres]].

== Notes et références ==

=== Notes ===
{{Références|groupe=Note|taille=30}}

=== Références ===
{{Références|taille=30}}

== Voir aussi ==
=== Bibliographie ===
* Yves Sudres, ''Recueil de la gastronomie picarde'', Ingersheim, Éditions SAEP, 1984 {{ISBN|2-7 372-2110-2}}.

=== Articles connexes ===
{{Autres projets|commons=Category:Andouillettes amiénoises}}

* [[Pâté de canard d'Amiens]]
* [[Macarons d'Amiens]]
* [[Beignet d'Amiens]]
* [[Ficelle picarde]]
* [[Cuisine picarde]]

=== Liens externes ===

* [http://lusile17.centerblog.net/64199-specialite-amienoise Spécialité amiénoise]
* [http://saveursetcuisine.canalblog.com/archives/2015/05/03/31989351.html Andouillettes d'Amiens aux pommes de terre]

{{Palette|Patrimoine d'Amiens|Spécialités picardes}}
{{Portail|cuisine française|Amiens}}

[[Catégorie:Spécialité régionale française]]
[[Catégorie:Spécialité gastronomique d'Amiens]]
[[Catégorie:Cuisine picarde]]

Autre(s) nom(s): Andouillette d'Amiens

Lieu d’origine: Amiens

Place dans le service: Plat de résistance

Température de service: Chaude

Ingrédients: Porc haché, pain, œuf, ail, échalote

Mets similaires: Ajout de veau dans certaines recettes

Classification: Charcuterie (peut être élaboré par des charcutiers-traiteurs, mais non reconnu par le Code des usages de la charcuterie)


text:
# ألفين (ويسكونسن)
ألفين (بالإنجليزية: Alvin, Wisconsin) هي بلدة تقع بولاية ويسكونسن في الولايات المتحدة. تبلغ مساحتها 300.4 (كم²)، وترتفع عن سطح البحر 519 م، بلغ عدد سكانها 157 نسمة في عام 2010 حسب إحصاء مكتب تعداد الولايات المتحدة .

## وصلات خارجية
- The US50 - Cities and Towns in Wisconsin State
- Wisconsin Cities and Towns, Facts, Map, Flag, Colleges, Government, and More

wikiname: arwiki

title: ألفين (ويسكونسن)

in_language: ar

wikitext:
{{وضح|3=ألفين (توضيح)}}
{{صندوق معلومات تجمع سكاني}}
'''ألفين''' {{إنج|Alvin, Wisconsin}} هي بلدة تقع بولاية [[ويسكونسن]] في [[الولايات المتحدة]]. تبلغ مساحتها 300.4 (كم²)، وترتفع عن سطح البحر 519 م، بلغ عدد سكانها 157 نسمة في عام [[تعداد الولايات المتحدة 2010|2010]] حسب [[إحصاء سكان|إحصاء]] [[مكتب تعداد الولايات المتحدة]] .<ref name="2010place">{{استشهاد ويب|مسار=http://factfinder2.census.gov/faces/tableservices/jsf/pages/productview.xhtml?pid=DEC_10_SF1_GCTPH1.ST13&prodType=table|عنوان=Population, Housing Units, Area, and Density: 2010 - State -- Place, 2010 Census Summary File 1|تاريخ الوصول=2012-05-02|ناشر=[[مكتب تعداد الولايات المتحدة]]| مسار أرشيف = https://web.archive.org/web/20141006102418/http://factfinder2.census.gov/faces/tableservices/jsf/pages/productview.xhtml?pid=DEC_10_SF1_GCTPH1.ST13&prodType=table | تاريخ أرشيف = 6 أكتوبر 2014 }}</ref>

== مراجع ==

{{مراجع}}

== وصلات خارجية ==

*
* [http://www.theus50.com/wisconsin/cities.php The US50 - Cities and Towns in Wisconsin State]
* [http://www.citytowninfo.com/places/wisconsin Wisconsin Cities and Towns, Facts, Map, Flag, Colleges, Government, and More]

{{شريط بوابات|الولايات المتحدة|جغرافيا}}

{{مقاطعة فورست (ويسكونسن)}}

{{بذرة جغرافيا ويسكونسن}}

[[تصنيف:بلدات ولاية ويسكونسن]]

[[تصنيف:بلدات في مقاطعة فورست (ويسكونسن)]]

title: ألفين

title: تقسيم إداري

البلد: الولايات المتحدة

التقسيم الأعلى: مقاطعة فورست

title: خصائص جغرافية

المساحة: 300.4 كيلومتر مربع

ارتفاع: 519 متر

title: عدد السكان

title: معلومات أخرى

معلومات أخرى: تعديل مصدري - تعديل


text:
# Crossings (Herbie Hancock)
| Recensione | Giudizio |
| ---------- | -------- |
| AllMusic   |          |

Crossings è un album discografico del musicista jazz statunitense Herbie Hancock, pubblicato dalla casa discografica Warner Bros. Records nel luglio del 1972.

## Tracce

### LP
Lato A (S40, 164)
1. Sleeping Giant – 24:50 (Herbie Hancock)

Lato B (S40, 165)
1. Quasar – 7:27 (Bennie Maupin)
2. Water Torture – 14:04 (Bennie Maupin)

## Formazione
- Mwandishi / Herbie Hancock - piano elettrico, piano, melotron, percussioni
- Jabali / Billy Hart - batteria, percussioni
- Mchezaji / Buster Williams - basso elettrico, contrabbasso, percussioni
- Mwile / Benny Maupin - sassofono soprano, flauto contralto, clarinetto basso, piccolo, percussioni
- Swahile / Eddie Henderson - tromba, flicorno, percussioni
- Pepo Mtoto / Julian Priester - trombone basso, trombone tenore, trombone contralto, percussioni

Altri musicisti
- Patrick Gleason - sintetizzatore moog
- Victor Pantoja - congas
- Candy Love - cori
- Sandra Stevens - cori
- Della Horne - cori
- Victoria Domagalski - cori
- Scott Beach - cori

Note aggiuntive
- David Rubinson & Friends - produttori
- Registrazioni effettuate al Pacific Recording Studios di San Mateo, California (Stati Uniti)
- Parti moog e melotron registrati al Different Fur Trading Company di San Francisco, California (Stati Uniti)
- Fred Catero - ingegnere delle registrazioni
- Patrick Gleason - ingegnere delle registrazioni
- Remixaggio effettuato da: David Rubinson, Fred Catero e Jerry Zatkin
- Robert Springett - dipinto copertina album originale
- Anne Foreman - foto interne copertina album originale[3]

wikiname: itwiki

title: Crossings (Herbie Hancock)

in_language: it

wikitext:
{{Album
|titolo = Crossings
|artista = Herbie Hancock
|tipo = Studio
|giornomese = luglio
|anno = 1972
|postdata = <ref>{{cita pubblicazione |rivista=Billboard |editore=Hal B. Cook - Lee Zhito |città=New York |data=1º luglio 1972 |p=52 (New LP/Tape Releases) |url=https://www.americanradiohistory.com/Archive-Billboard/70s/1972/BB-1972-07-01.pdf |lingua=en |accesso=25 settembre 2019}}</ref>
pubblicato negli [[Stati Uniti d'America|Stati Uniti]]
|durata = 46:21
|numero di dischi = 1
|numero di tracce = 3
|genere = Jazz-funk
|genere2 = Fusion
|nota genere = <ref name="AM">{{Allmusic|album|mw0000454536|autore = Richard S. Ginell|accesso = 25 settembre 2019}}</ref>
|nota genere2 = <ref name="AM"/>
|etichetta = [[Warner Bros. Records]] (BS 2617)
|produttore = David Rubinson & Friends
|arrangiamenti =
|registrato = [[San Mateo (California)|San Mateo]] al ''Pacific Recording Studios''
[[San Francisco]] al ''Different Fur Trading Company''
|formati = [[Long playing|LP]], [[Compact disc|CD]]
|note =
|precedente = [[Mwandishi]]
|anno precedente = 1971
|successivo = [[Sextant]]
|anno successivo = 1973
}}
{{Recensioni album
|recensione1 = [[AllMusic]]<ref name="AM"/>
|giudizio1 = {{Giudizio|5|5}}
}}

'''''Crossings''''' è un [[album discografico]] del musicista [[jazz]] [[Stati Uniti d'America|statunitense]] [[Herbie Hancock]], pubblicato dalla casa discografica [[Warner Bros. Records]] nel luglio del [[1972]].

== Tracce ==
=== LP ===
'''Lato A''' (S40, 164)
{{Tracce
|Titolo1= Sleeping Giant
|Autore testo e musica1= Herbie Hancock
|Durata1= 24:50
}}

'''Lato B''' (S40, 165)
{{Tracce
|Titolo1= Quasar
|Autore testo e musica1= Bennie Maupin
|Durata1= 7:27

|Titolo2= Water Torture
|Autore testo e musica2= Bennie Maupin
|Durata2= 14:04
}}

== Formazione ==
* Mwandishi / [[Herbie Hancock]] - [[Pianoforte|piano elettrico]], piano, [[melotron]], [[percussioni]]
* Jabali / [[Billy Hart]] - [[Batteria (strumento musicale)|batteria]], percussioni
* Mchezaji / [[Buster Williams]] - [[basso elettrico]], [[contrabbasso]], percussioni
* Mwile / [[Bennie Maupin|Benny Maupin]] - [[Sassofono|sassofono soprano]], [[Flauto|flauto contralto]], [[Clarinetto|clarinetto basso]], [[Ottavino|piccolo]], percussioni
* Swahile / [[Eddie Henderson]] - [[tromba]], [[flicorno]], percussioni
* Pepo Mtoto / [[Julian Priester]] - [[Trombone|trombone basso]], trombone tenore, trombone contralto, percussioni
;Altri musicisti
* [[Patrick Gleason (musicista)|Patrick Gleason]] - [[sintetizzatore]] [[moog]]
* [[Victor Pantoja]] - [[congas]]
* [[Candy Love]] - [[Coro (musica)|cori]]
* [[Sandra Stevens]] - cori
* [[Della Horne]] - cori
* [[Victoria Domagalski]] - cori
* [[Scott Beach]] - cori
;Note aggiuntive
* David Rubinson & Friends - [[Produttore discografico|produttori]]
* Registrazioni effettuate al ''Pacific Recording Studios'' di San Mateo, California (Stati Uniti)
* Parti moog e melotron registrati al ''Different Fur Trading Company'' di San Francisco, California (Stati Uniti)
* Fred Catero - [[Ingegneria acustica|ingegnere delle registrazioni]]
* Patrick Gleason - ingegnere delle registrazioni
* [[Missaggio|Remixaggio]] effettuato da: David Rubinson, Fred Catero e Jerry Zatkin
* Robert Springett - dipinto copertina album originale
* Anne Foreman - foto interne copertina album originale<ref>{{Cita album|titolo=Crossings |artista=Herbie Hancock |anno=1972 |etichetta=Warner Bros. Records |catalogo=BS 2617}}</ref>

== Note ==
<references />

== Collegamenti esterni ==
* {{Collegamenti esterni}}

{{Portale|Musica|Jazz}}

title: Crossings · album in studio

Artista: Herbie Hancock

Pubblicazione: luglio 1972 · pubblicato negli Stati Uniti

Genere: Jazz-funk · Fusion

Etichetta: Warner Bros. Records (BS 2617)

Produttore: David Rubinson & Friends

Registrazione: San Mateo al Pacific Recording Studios · San Francisco al Different Fur Trading Company

Formati: LP, CD

title: Herbie Hancock - cronologia

Herbie Hancock - cronologia: Album precedente · Mwandishi(1971)Album successivo · Sextant(1973)


text:
# Conseil régional de Tamar
Le conseil régional de Tamar (hébreu : מועצה אזורית תמר, Mo'atza Ezorit Tamar) est un conseil régional du district sud d'Israël. Il se situe au sud-ouest de la mer Morte et regroupe six communalités : les kibboutzim d'Ein Gedi et Har Amasa, les mochvim de Neot HaKikar, Ein Hatzeva et Ein Tamar, ainsi que l'implantation communautaire de Neve Zohar.
Les sites touristiques de Massada et d'Ein Gedi se trouvent notamment sur le territoire de ce conseil régional.
Collé à la frontière jordanienne dans un des coins les plus isolés d'Israël, la communauté agricole coopérative de Neot HaKikar et celle d'Ein Tamar sont des lieux tranquilles d'où l'on accède aux oueds, plateaux et promontoirs du sud de la mer Morte. En été, en raison de la chaleur intense, presque tout est fermé.

title: Conseil régional de Tamar

wikitext:
{{Infobox}}
Le '''conseil régional de Tamar''' ([[hébreu]] : מועצה אזורית תמר, Mo'atza Ezorit Tamar) est un conseil régional du [[District sud (Israël)|district sud]] d'[[Israël]]. Il se situe au sud-ouest de la [[mer Morte]] et regroupe six communalités : les [[kibboutz|kibboutzim]] d'[[Ein Gedi]] et [[Har Amasa]], les [[mochav|mochvim]] de [[Neot HaKikar]], [[Ein Hatzeva]] et [[Ein Tamar]], ainsi que l'implantation communautaire de [[Neve Zohar]].

Les sites touristiques de [[Massada]] et d'[[Ein Gedi]] se trouvent notamment sur le territoire de ce conseil régional.

Collé à la frontière jordanienne dans un des coins les plus isolés d'Israël, la communauté agricole coopérative de Neot HaKikar et celle d'Ein Tamar sont des lieux tranquilles d'où l'on accède aux oueds, plateaux et promontoirs du sud de la [[mer Morte]]. En été, en raison de la chaleur intense, presque tout est fermé<ref>{{Ouvrage|langue=fr|auteur1=Daniel Robinson, Orlando Crowcroft, Anita Isalska, Dan Savery Raz, Jenny Walter|titre=Israël et les Territoires palestiniens|lieu=Baume-les-Dames (Doubs)|éditeur=éditions Lonely Planet|année=2018|pages totales=480|passage=325|isbn=978-2-81617-133-4}}</ref>.

== Références ==
{{Références}}

== Liens externes ==
{{Liens}}

{{Palette Districts d'Israël}}
{{portail|Israël}}

[[Catégorie:District sud (Israël)]]
[[Catégorie:Conseil régional dans le district sud (Israël)|Tamar]]

title: Géographie

Pays: Israël

District: district sud

Sous-district: sous-district de Beer-Sheva (en)

title: Fonctionnement

Statut: Conseil régional

title: Histoire

title: Identifiants

Site web: (he) www.ma-tamar.org.il


text:
# Parafia greckokatolicka Katedralna Podwyższenia Krzyża Pańskiego we Wrocławiu
Parafia greckokatolicka Katedralna Podwyższenia Krzyża Pańskiego we Wrocławiu – parafia greckokatolicka we Wrocławiu. Obecnie należy do eparchii wrocławsko-koszalińskiej i znajduje się na terenie dekanatu wrocławskiego.

## Historia parafii
W 1997 papież Jan Paweł II i kard. Henryk Gulbinowicz przekazali świątynię Kościołowi greckokatolickiemu jako siedzibę eparchii wrocławsko-gdańskiej. W latach 1997–1999 ostatecznie ukończono renowację katedry  m.in. przełożono dach.

## Cerkiew parafialna
Katedra św. Wincentego i św. Jakuba we Wrocławiu znajduje się przy pl. Nankiera 15 – obecnie kościół greckokatolicki ufundowany przez Henryka Pobożnego wraz z klasztorem dla sprowadzonych z Pragi franciszkanów ok. 1240. Kościół został zbudowany w stylu romańskim jeszcze w trakcie budowy jego krypta stała się miejscem pochówku fundatora, który w 1241 zginął w bitwie pod Legnicą z Mongołami.
Proboszczowie parafii
1956–1963. ks. Paweł Szuflat
1963–1968. ks. Teodor Sawka
1968–1977. ks. Zenon Złoczowski
1977–1979. ks. Jarosław Wodonos
1979–2000. ks. Piotr Kryk
2001–2003. ks. Bogdan Hałuszka
2003– nadal ks. Andrzej Michaliszyn (w latach 2003–2010 administrator).
Wikariusze parafii
1985–1986. ks. Jarosław Michajliszyn.
1994–1999. ks. Jurij Bojheniuk.
2000–2001. ks. Arkadiusz Trochanowski.
2001–2003. ks. Andrzej Michaliszyn.
2017–2019. ks. Jan Jadłowski.
2015–2020 ks. Yevhen Sukhyy.
2019–2022 ks. Mateusz Demeniuk.
2022–nadal ks. Roman Zakharchyshyn

wikiname: plwiki

in_language: pl

wikitext:
{{Parafia infobox
 |nazwa                   = Parafia greckokatolicka Katedralna
Podwyższenia Krzyża Pańskiego
we Wrocławiu
 |nazwa miejscowa         =
 |grafika                 = Wroclaw kosciol swWincentego.jpg
 |opis grafiki            = Katedra we Wrocławiu
 |państwo                 = Polska
 |siedziba                = [[Wrocław]]
 |adres                   = ul. Łaciarska 34/6,
50- 146 Wrocław
 |data powołania          = 1956
 |data zamknięcia         =
 |wyznanie                = [[Kościół katolicki|katolickie]]
 |kościół                 = [[Kościół greckokatolicki w Polsce|greckokatolicki]]
 |1. jednostka typ        = Eparchia
 |1. jednostka nazwa      = [[Eparchia wrocławsko-koszalińska|wrocławsko-koszalińska]]
 |2. jednostka typ        = Dekanat
 |2. jednostka nazwa      = [[Dekanat wrocławski|wrocławski]]
 |3. jednostka typ        =
 |3. jednostka nazwa      =
 |obiekt sakralny funkcja = Katedra
 |obiekt sakralny         = [[Katedra greckokatolicka św. Wincentego i św. Jakuba we Wrocławiu|św. Wincentego i św. Jakuba]]
 |filie                   =
 |nadzór                  =
 |administrator           =
 |proboszcz               = ks. Andrzej Michaliszyn
 |wezwanie                = [[Podwyższenie Krzyża Świętego|Podwyższenia Krzyża Pańskiego]]
 |dzień wspomnienia       =
 |kod mapy                = Wrocław
 |współrzędne             = 51°6'46.352"N, 17°2'17.143"E
 |mapa parafii            =
 |opis mapy parafii       =
 |commons                 = Category:Saint Vincent church in Wrocław
 |www                     = http://grekokatolicy.wroclaw.pl/
}}
'''Parafia greckokatolicka Katedralna Podwyższenia Krzyża Pańskiego we Wrocławiu''' – [[parafia]] [[Kościół greckokatolicki w Polsce|greckokatolicka]] we [[Wrocław]]iu. Obecnie należy do [[Eparchia wrocławsko-koszalińska|eparchii wrocławsko-koszalińskiej]] i znajduje się na terenie [[dekanat wrocławski|dekanatu wrocławskiego]]<ref>{{Cytuj stronę | url = http://www.cerkiew.net.pl/index.php?glowna=dekanaty&dekanat=wroclawski | tytuł = ''Spis parafii greckokatolickiej eparchii wrocławsko-gdańskiej'' | opublikowany = Eparchia Wrocławsko-Gdańska Kościoła Greckokatolickiego w Polsce | data dostępu = 2014-09-25 | archiwum = https://web.archive.org/web/20140925114712/http://www.cerkiew.net.pl/index.php?glowna=dekanaty&dekanat=wroclawski | zarchiwizowano = 2014-09-25 }}</ref>.

== Historia parafii ==
W 1997 [[papież]] [[Jan Paweł II]] i kard. [[Henryk Gulbinowicz]] przekazali świątynię [[Kościół greckokatolicki w Polsce|Kościołowi greckokatolickiemu]] jako siedzibę [[eparchia wrocławsko-koszalińska|eparchii wrocławsko-gdańskiej]]. W latach 1997–1999 ostatecznie ukończono renowację katedry  m.in. przełożono dach.

== Cerkiew parafialna ==
{{osobny artykuł|Katedra greckokatolicka św. Wincentego i św. Jakuba we Wrocławiu}}
Katedra św. Wincentego i św. Jakuba we Wrocławiu znajduje się przy pl. Nankiera 15 – obecnie [[Kościół (budynek)|kościół]] greckokatolicki ufundowany przez [[Henryk II Pobożny|Henryka Pobożnego]] wraz z [[klasztor]]em dla sprowadzonych z [[Praga|Pragi]] [[Zakony i zgromadzenia franciszkańskie|franciszkanów]] ok. 1240. Kościół został zbudowany w [[architektura romańska|stylu romańskim]] jeszcze w trakcie budowy jego [[krypta]] stała się miejscem pochówku [[Kolator|fundatora]], który w 1241 zginął w bitwie [[bitwa pod Legnicą|pod Legnicą]] z [[Mongołowie|Mongołami]].

;Proboszczowie parafii:
:1956–1963. ks. [[Paweł Szuflat]]
:1963–1968. ks. Teodor Sawka
:1968–1977. ks. Zenon Złoczowski
:1977–1979. ks. Jarosław Wodonos
:1979–2000. ks. [[Piotr Kryk]]
:2001–2003. ks. Bogdan Hałuszka
:2003– nadal ks. Andrzej Michaliszyn (''w latach 2003–2010 administrator'').

;Wikariusze parafii:
:1985–1986. ks. Jarosław Michajliszyn.
:1994–1999. ks. Jurij Bojheniuk.
:2000–2001. ks. Arkadiusz Trochanowski.
:2001–2003. ks. Andrzej Michaliszyn.
:2017–2019. ks. Jan Jadłowski.
:2015–2020 ks. Yevhen Sukhyy<ref name=":0">{{Cytuj |tytuł = Dekanat Wrocławski |data dostępu = 2023-10-08 |opublikowany = Eparchia Wrocławsko-Koszalińska Kościoła Greckokatolickiego w Polsce |url = https://www.cerkiew.net.pl/parafie-i-dekanaty/dekanat-wroclawski/ |język = pl-PL}}</ref>.
:2019–2022 ks. Mateusz Demeniuk<ref>{{Cytuj |autor = Instytut Gość Media |tytuł = Nowy proboszcz grekokatolików w Opolu |data = 2022-08-25 |data dostępu = 2023-10-08 |opublikowany = Instytut Gość Media |url = https://opole.gosc.pl/doc/7789012.Nowy-proboszcz-grekokatolikow-w-Opolu}}</ref>.
:2022–nadal ks. Roman Zakharchyshyn<ref name=":0" />

== Przypisy ==
{{Przypisy}}

{{Parafie greckokatolickiego dekanatu Wrocław}}
{{Kościoły greckokatolickiego dekanatu wrocławskiego}}

{{SORTUJ:Wrocław}}
[[Kategoria:Parafie eparchii wrocławsko-koszalińskiej]]
[[Kategoria:Kościół greckokatolicki we Wrocławiu|Parafia]]
[[Kategoria:Parafie we Wrocławiu|P]]
[[Kategoria:Parafie pod wezwaniem Podwyższenia Krzyża Pańskiego]]

title: Parafia greckokatolicka Katedralna · Podwyższenia Krzyża Pańskiego · we Wrocławiu

Państwo: Polska

Siedziba: Wrocław

Adres: ul. Łaciarska 34/6, · 50- 146 Wrocław

Wyznanie: katolickie

Kościół: greckokatolicki

Eparchia: wrocławsko-koszalińska

Dekanat: wrocławski

Katedra: św. Wincentego i św. Jakuba

Proboszcz: ks. Andrzej Michaliszyn

Wezwanie: Podwyższenia Krzyża Pańskiego


text:
# Тальвар
Тальвар — різновид шаблі з індійського субконтиненту.

## Етимологія та класифікація
Слово talwar походить від санскритського слова taravāri (санскрит: तरवारि), що означає «односічний меч». Це також слово для меча в кількох споріднених мовах, таких як хінді та урду, непальська, маратхі, гуджараті, панджабській тощо, а також як толоар (talōẏāra) у бенгальській.
Як і багато мечів з усього світу, етимологія яких походить від терміна, що означає просто «меч», талвар у науці, а також у музейному та колекційному використанні набув більш конкретного значення. На жаль, південноазійські мечі, демонструючи багате розмаїття форм, страждають від відносно поганого датування (тому історія розвитку неясна) і відсутності точної номенклатури та класифікації. Типовий тальвар — це різновид шаблі, яка характеризується помірно вигнутим клинком (без радикального вигину деяких перських мечів), суцільнометалевим ефесом з цілісними кільонами та дископодібним навершям. або «стандартна індійська рукоять»). Тальвари, що мають лише трохи вигнуті леза називають sirohi. Однак існує багато інших варіацій. Мечі з прямими лезами та руків'ям у формі диска зазвичай називають «тальварами з прямими клинками» (хоча також вживається слово dhup), мечі з такими самими лезами, але із вигнутими вперед клинками як у ятагана, називаються «sosun patta».

## Історія
Тальвар належить до того ж сімейства вигнутих мечів, що й перський шамшир, турецький килидж і афганський пулвар, причому всі ці мечі спочатку походять від вигнутих мечів, попередньо розроблених у тюркській Центральній Азії. Тальвар зазвичай не має такого радикального вигину, як шамшир, і лише дуже невелика частина тальварів має розширений, ступінчастий ельман, типовий для килиджу. Тальвар має характерний суцільнометалевий індо-мусульманський ефес, розроблений в середньовічній Західній Індії. Посилення впливу в Індії тюрко-афганських, а пізніше тюрко-монгольських династій (які використовували перську та центральноазійську зброю) у пізньому середньовіччі та наступних епохах призвело до все більшого використання шаблеподібних вигнутих мечів. У часи Моголів тальвар став найпопулярнішою формою меча на Індійському субконтиненті. Тальвар був продуктом поєднання вигнутого клинка, отриманого від тюрко-монгольських і перських мечів, і місцевої суцільнометалевого індо-мусульманського ефесу.

## Характеристики
Тальвар виготовлявся у багатьох варіантах із різними типами клинків. Деякі клинки дуже незвичайні, від двосічних клинків (zulfikar) до клинків із масивними клинками (іноді їх називають tegha — вони часто вважаються мечами катів, але доказів цього недостатньо). Проте всі ці клинки вигнуті, і переважна більшість тальварів мають клинки, більш типові для узагальненої шаблі. Як зазначалося вище, мечі з лезами, відмінними від вигнутих лез, або з ефесами, що радикально відрізняються від індо-мусульманського типу, зазвичай розрізняються за назвою, хоча використання не є цілком послідовним.
Багато зразків тальвара демонструють підвищену кривизну в дистальній половині клинка порівняно з кривизною ближче до руків'я. Також відносно поширеним є розширення леза біля вістря (без сходинки (защіпки) до тильної частини леза, характерне для ельмана килиджу). Профіль клинка легкої кавалерійської шаблі британського зразка 1796 року схожий на деякі зразки тальвара, і було припущено, що тальвар міг зробити свій внесок у дизайн британської шаблі.
Типовий тальвар має ширший клинок, ніж шамшир. Пізні екземпляри часто мали леза європейського виробництва, вставлені в характерні руків’я індійського виробництва. Рукоятка типового тальвара відноситься до індо-мусульманського типу, і її часто називають «дископодібною рукояткою» через помітний дископодібний фланець, що оточує навершя. Навершя часто має короткий шип, що виступає з його центру, іноді проколотий для темляка, щоб закріпити меч на зап’ясті. Рукоять містить просту хрестовину, до якої часто прикріплений тонкий кастет. Ефес, як правило, повністю виготовлений із заліза, хоча зустрічаються латунні та срібні руків’я, які з’єднані з кінчиком леза за допомогою дуже сильної клейкої смоли. Цю смолу, або лак, отримують з дерева піпал, вона розм’якшується при нагріванні, а при охолодженні міцно схоплюється. Більш вишукані приклади тальвара часто демонструють срібні або позолочені прикраси у формі, яка називається кофтгарі. Тальвари княжого статусу можуть мати руків’я із золота, рясно оздоблене дорогоцінним камінням, один із таких, що зберігається в Збройній палаті палацу Барода, прикрашений 275 діамантами та смарагдом.

## Застосування
Тальвар використовувався як кавалерією, так і піхотою. Руків'я тальвара стиснуте, і виступаючий диск навершя тисне на зап’ястя, якщо його намагаються використати для рубання, як звичайною шаблею. Ці особливості руків’я тальвара призводять до того, що рука має дуже надійне та досить негнучке утримання зброї, що змушує використовувати варіації дуже ефективного «витягування». Той факт, що тальвар не має такого радикального вигину, як шамшир, свідчить про те, що його можна було використовувати як для рублячих ударів, так і для випадів. Клинки деяких зразків тальвара розширюються до вістря. Це збільшує імпульс дистальної частини леза, коли він використовується для різання; при ударі досвідчені воїни могли відрізати ним кінцівки і обезголовлювати людей. Шип, прикріплений до навершя, можна було використовувати для удару по супротивнику в екстремальних умовах ближнього бою. Завдяки наявності притупленого рікасо тальвар можна тримати вказівним пальцем, обгорнутим навколо нижнього кільона хрестової гарди.

wikiname: ukwiki

title: Тальвар

in_language: uk

wikitext:
[[Файл:Sword (Talwar) with Scabbard MET 32.75.298ab 002Jun2015.jpg|міні|417x417пкс]]
'''Тальвар''' — різновид шаблі з індійського субконтиненту.

== Етимологія та класифікація ==
Слово ''talwar'' походить від санскритського слова ''taravāri'' ([[санскрит]]: तरवारि), що означає «односічний меч».<ref>{{cite web|url=https://en.oxforddictionaries.com/definition/talwar|archive-url=https://web.archive.org/web/20161201013243/https://en.oxforddictionaries.com/definition/talwar|url-status=dead|archive-date=1 грудня 2016|title=Talwar|website=Lexico}} {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20181025185901/https://en.oxforddictionaries.com/definition/talwar |date=2018-10-25 }}</ref> Це також слово для меча в кількох споріднених мовах, таких як хінді та урду, непальська, маратхі, гуджараті, панджабській тощо, а також як толоар (talōẏāra) у бенгальській.<ref>{{Cite web|title=Swords meaning in Urdu|url=https://hamariweb.com/dictionaries/swords_urdu-meanings.aspx|website=Hamari Web}}</ref><ref>{{Cite web|title=Talwar meaning in Hindi|url=https://www.gkexams.com/dictionary/english/7865-sword-meaning-in-hindi.html|website=Gk Exams}}</ref>

Як і багато мечів з усього світу, етимологія яких походить від терміна, що означає просто «меч», талвар у науці, а також у музейному та колекційному використанні набув більш конкретного значення. На жаль, південноазійські мечі, демонструючи багате розмаїття форм, страждають від відносно поганого датування (тому історія розвитку неясна) і відсутності точної номенклатури та класифікації. Типовий тальвар — це різновид шаблі, яка характеризується помірно вигнутим клинком (без радикального вигину деяких перських мечів), суцільнометалевим [[Ефес (руків'я)|ефесом]] з цілісними кільонами та дископодібним навершям. або «стандартна індійська рукоять»). Тальвари, що мають лише трохи вигнуті леза називають ''sirohi''. Однак існує багато інших варіацій. Мечі з прямими лезами та руків'ям у формі диска зазвичай називають «тальварами з прямими клинками» (хоча також вживається слово ''dhup''), мечі з такими самими лезами, але із вигнутими вперед клинками як у [[Ятаган|ятагана]], називаються «''sosun patta''».

== Історія ==
Тальвар належить до того ж сімейства вигнутих мечів, що й перський [[шамшир]], турецький [[килидж]] і афганський пулвар, причому всі ці мечі спочатку походять від вигнутих мечів, попередньо розроблених у тюркській Центральній Азії. Тальвар зазвичай не має такого радикального вигину, як шамшир, і лише дуже невелика частина тальварів має розширений, ступінчастий ельман, типовий для килиджу. Тальвар має характерний суцільнометалевий індо-мусульманський ефес, розроблений в середньовічній Західній Індії. Посилення впливу в Індії тюрко-афганських, а пізніше тюрко-монгольських династій (які використовували перську та центральноазійську зброю) у пізньому середньовіччі та наступних епохах призвело до все більшого використання шаблеподібних вигнутих мечів. У часи [[Імперія Великих Моголів|Моголів]] тальвар став найпопулярнішою формою меча на Індійському субконтиненті. Тальвар був продуктом поєднання вигнутого клинка, отриманого від тюрко-монгольських і перських мечів, і місцевої суцільнометалевого індо-мусульманського ефесу.

== Характеристики ==
Тальвар виготовлявся у багатьох варіантах із різними типами клинків. Деякі клинки дуже незвичайні, від двосічних клинків (''zulfikar'') до клинків із масивними клинками (іноді їх називають ''tegha'' — вони часто вважаються мечами катів, але доказів цього недостатньо). Проте всі ці клинки вигнуті, і переважна більшість тальварів мають клинки, більш типові для узагальненої шаблі. Як зазначалося вище, мечі з лезами, відмінними від вигнутих лез, або з ефесами, що радикально відрізняються від індо-мусульманського типу, зазвичай розрізняються за назвою, хоча використання не є цілком послідовним.

Багато зразків тальвара демонструють підвищену кривизну в дистальній половині клинка порівняно з кривизною ближче до руків'я. Також відносно поширеним є розширення леза біля вістря (без сходинки (защіпки) до тильної частини леза, характерне для ельмана килиджу). Профіль клинка легкої кавалерійської шаблі британського зразка 1796 року схожий на деякі зразки тальвара, і було припущено, що тальвар міг зробити свій внесок у дизайн британської шаблі.

Типовий тальвар має ширший клинок, ніж шамшир. Пізні екземпляри часто мали леза європейського виробництва, вставлені в характерні руків’я індійського виробництва. Рукоятка типового тальвара відноситься до індо-мусульманського типу, і її часто називають «дископодібною рукояткою» через помітний дископодібний фланець, що оточує навершя. Навершя часто має короткий шип, що виступає з його центру, іноді проколотий для [[Темляк|темляка]], щоб закріпити меч на зап’ясті. Рукоять містить просту хрестовину, до якої часто прикріплений тонкий кастет. Ефес, як правило, повністю виготовлений із заліза, хоча зустрічаються латунні та срібні руків’я, які з’єднані з кінчиком леза за допомогою дуже сильної клейкої смоли. Цю смолу, або лак, отримують з дерева піпал, вона розм’якшується при нагріванні, а при охолодженні міцно схоплюється. Більш вишукані приклади тальвара часто демонструють срібні або позолочені прикраси у формі, яка називається кофтгарі. Тальвари княжого статусу можуть мати руків’я із золота, рясно оздоблене дорогоцінним камінням, один із таких, що зберігається в Збройній палаті палацу Барода, прикрашений 275 діамантами та смарагдом.

== Застосування ==
Тальвар використовувався як кавалерією, так і піхотою. Руків'я тальвара стиснуте, і виступаючий диск навершя тисне на зап’ястя, якщо його намагаються використати для рубання, як звичайною шаблею. Ці особливості руків’я тальвара призводять до того, що рука має дуже надійне та досить негнучке утримання зброї, що змушує використовувати варіації дуже ефективного «витягування». Той факт, що тальвар не має такого радикального вигину, як шамшир, свідчить про те, що його можна було використовувати як для рублячих ударів, так і для випадів. Клинки деяких зразків тальвара розширюються до вістря. Це збільшує імпульс дистальної частини леза, коли він використовується для різання; при ударі досвідчені воїни могли відрізати ним кінцівки і обезголовлювати людей.<ref>{{cite book
|title=Cavalry: Its History and Tactics
|last=Nolan
|first=L.E.
|year=1995
|publisher=Bosworth
|edition=Pallas Armata facsimile reprint
|language=англійська
|author-link=
|orig-year=
}}</ref> Шип, прикріплений до навершя, можна було використовувати для удару по супротивнику в екстремальних умовах ближнього бою. Завдяки наявності притупленого [[рікасо]] тальвар можна тримати вказівним пальцем, обгорнутим навколо нижнього кільона хрестової гарди.

== Галерея ==
<gallery>
Файл:The Damascus Blade.JPG
Файл:19th century Indian tulwar sword 1.jpg
Файл:Sword (AM 696907-1).jpg
Файл:Indian tulwar sword.jpg
Файл:Bhimsen-thapa-painting.jpg
Файл:Rajpoots 2.png
Файл:The heroic warrior personifies heroism.jpg
Файл:Indian prince with sword in the 1870s.JPG
Файл:A Barkandaz.jpg
</gallery>

== Примітки ==
<references />{{Довгоклинкова зброя за регіонами}}
{{Холодна зброя Індії}}

[[Категорія:Шаблі]]
[[Категорія:Холодна зброя Індії]]


text:
# Glossadelphus amboinensis
Glossadelphus amboinensis är en bladmossart som beskrevs av Fleischer 1923. Glossadelphus amboinensis ingår i släktet Glossadelphus och familjen Hypnaceae. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

wikiname: svwiki

title: Glossadelphus amboinensis

in_language: sv

wikitext:
{{robotskapad|Lsjbot|bladmoss|datum=2014-08}}
{{Taxobox
| name = ''Glossadelphus amboinensis''
| status =
| image =
| image_caption =
| domain_sv =
| domain =
| regnum_sv = [[Växter]]
| regnum = Plantae
| divisio_sv = [[Bladmossor]]
| divisio = Bryophyta
| classis_sv = [[Egentliga bladmossor]]
| classis = Bryopsida
| ordo_sv =
| ordo = [[Hypnales]]
| familia_sv =
| familia = [[Hypnaceae]]
| genus_sv =
| genus = [[Glossadelphus]]
| species_sv =
| species = '''Glossadelphus amboinensis'''
| taxon = Glossadelphus amboinensis
| taxon_authority = Fleischer, 1923
| range_map =
| range_map_caption = Utbredningsområde
| image2 =
| image2_caption =
| synonyms =
}}

'''''Glossadelphus amboinensis'''''<ref name = "C132"/><ref name = "C133"/><ref name = "C134"/> är en [[bladmossor|bladmoss]]art som beskrevs av Fleischer 1923. ''Glossadelphus amboinensis'' ingår i [[släkte]]t ''[[Glossadelphus]]'' och [[familj (biologi)|familjen]] [[Hypnaceae]].<ref name = "COL"/><ref name = "source"/> Inga underarter finns listade i [[Catalogue of Life]].<ref name = "COL"/>

== Källor ==
<references>
<ref name = "COL">{{webbref |url= http://www.catalogueoflife.org/annual-checklist/2014/details/species/id/1190312|titel= Species 2000 & ITIS Catalogue of Life: 2014 Annual Checklist.|hämtdatum= 26 May 2014 |författare= Roskov Y., Kunze T., Orrell T., Abucay L., Paglinawan L., Culham A., Bailly N., Kirk P., Bourgoin T., Baillargeon G., Decock W., De Wever A., Didžiulis V. (ed)|datum= 2014|verk= |utgivare=Species 2000: Reading, UK.}}</ref>
<ref name = "C132">Crosby, M. R. and others - REVISED, 1999REVISED: accepted in a monograph, revision, or descriptive flora since 1963 ''Checklist Mosses''</ref>
<ref name = "C133">Fleischer, 1923 ''Musci Buitenzorg''</ref>
<ref name = "C134">Thériot, 1941 ''Mem. Soc. Cub. Hist. Nat. "Felipe Poey"''</ref>
<ref name = "source">[http://www.mobot.org/mobot/tropicos/most/checklist.shtml MOST: Moss TROPICOS Database]</ref>
</references>

{{Robotskapad stub om egentliga bladmossor}}

[[Kategori:Egentliga bladmossor]]
[[Kategori:Glossadelphus|amboinensis]]

title: Systematik

Domän: Eukaryoter · Eukaryota

Rike: Växter · Plantae

Division: Bladmossor · Bryophyta

Klass: Egentliga bladmossor · Bryopsida

Ordning: Hypnales

Familj: Hypnaceae

Släkte: Glossadelphus

Art: Glossadelphus amboinensis

title: Vetenskapligt namn

Vetenskapligt namn: § Glossadelphus amboinensis

Auktor: Fleischer, 1923


text:
# تشارلز فولكنير
تشارلز فولكنير (بالإنجليزية: Charles Faulkner) هو متحدث تحفيزي أمريكي، ولد في 12 يناير 1952 في سانت كلير شورز في الولايات المتحدة.

title: تشارلز فولكنير

wikitext:
{{يتيمة|تاريخ=أبريل 2019}}
{{صندوق معلومات شخص}}
'''تشارلز فولكنير''' {{إنج|Charles Faulkner}} هو [[متحدث تحفيزي]] [[الولايات المتحدة|أمريكي]]، ولد في [[12 يناير]] [[1952]] في [[سانت كلير شورز]] في [[الولايات المتحدة]].<ref name="Post">{{استشهاد بخبر
  | الأخير       = Drexler
  | الأول      = Madeline
  | وصلة مؤلف = Madeline Drexler
  | عنوان      = Mind Over All?
  | صحيفة  = St. Louis Post-Dispatch
  | تاريخ       = April 10, 1994
}}</ref><ref name="nlpco">{{استشهاد ويب
  | عنوان      = NLP Comprehensive Staff
  | ناشر      = NLP Comprehensive
  | سنة      = 2007
  | مسار      = https://www.nlpco.com/pages/about/staff.php
  | تاريخ الوصول      = 2007-12-02
  | وصلة مكسورة      = yes
  | مسار أرشيف      = https://web.archive.org/web/20071212030338/http://www.nlpco.com/pages/about/staff.php
  | تاريخ أرشيف      = December 12, 2007
  | df      = mdy-all
  }}</ref><ref name="Covel">{{استشهاد بكتاب |الأخير      = Covel
 |الأول        = Michael W.
 |وصلة مؤلف = Michael Covel
 |عنوان        = Trend Following
 |ناشر          = Financial Times Prentice Hall
 |سنة            = 2005
 |مكان          = ''Chapter 6 Section''
 |isbn              = 0-13-134550-8
 |url-access        = registration
 |مسار               = https://archive.org/details/trendfollowingho00cove_0
| مسار أرشيف = https://web.archive.org/web/20191215092016/https://archive.org/details/trendfollowingho00cove_0 | تاريخ أرشيف = 15 ديسمبر 2019 }}</ref>

== مراجع ==
{{مراجع}}

{{ضبط استنادي}}
{{شريط بوابات|الولايات المتحدة|أعلام}}
{{بذرة متحدث تحفيزي أمريكي}}

[[تصنيف:أشخاص من سانت كلير شورز]]
[[تصنيف:كتاب أمريكيون متخصصون في مساعدة الذات]]
[[تصنيف:كتاب محفزون أمريكيون]]
[[تصنيف:محفزون أمريكيون]]
[[تصنيف:مدربو حياة]]
[[تصنيف:مواليد 1952]]

title: معلومات شخصية

الميلاد: 12 يناير 1952 (73 سنة) · سانت كلير شورز

مواطنة: الولايات المتحدة

title: الحياة العملية

المهنة: متحدث تحفيزي

الحياة العملية: تعديل مصدري - تعديل


text:
# Mordellistena leporina
Mordellistena leporina là một loài bọ cánh cứng trong họ Mordellidae. Loài này được LeConte miêu tả khoa học năm 1862.

wikiname: viwiki

title: Mordellistena leporina

in_language: vi

wikitext:
{{nhan đề nghiêng}}
{{Bảng phân loại
| name = ''Mordellistena leporina''
| image =
| image caption =
| regnum = [[Động vật|Animalia]]
| phylum = [[Động vật Chân khớp|Arthropoda]]
| classis = [[Côn trùng|Insecta]]
| ordo = [[Bọ cánh cứng|Coleoptera]]
| familia = [[Mordellidae]]
| genus = ''[[Mordellistena]]''
| species = '''''M. leporina'''''
| binomial = ''Mordellistena leporina''
| binomial_authority = [[John Lawrence LeConte|LeConte]], 1862
| tribus = [[Mordellistenini]]
}}
'''''Mordellistena leporina''''' là một loài [[bọ cánh cứng]] trong họ [[Mordellidae]]. Loài này được LeConte miêu tả khoa học năm 1862.<ref>{{Reftabel|9999-Mordellidae|Dier}}</ref>
==Chú thích==
{{Tham khảo|30em}}

==Tham khảo==
* {{wikispecies nội dòng}}

[[Thể loại:Mordellistena|L]]

{{Mordellistenini-stub}}

title: Phân loại khoa học

Giới (regnum): Animalia

Ngành (phylum): Arthropoda

Lớp (class): Insecta

Bộ (ordo): Coleoptera

Họ (familia): Mordellidae

Tông (tribus): Mordellistenini

Chi (genus): Mordellistena

Loài (species): M. leporina

title: Danh pháp hai phần

Danh pháp hai phần: Mordellistena leporina · LeConte, 1862


text:
# HD 191584
HD 191584，又名CD-4313855，SAO 230100、HR 7706，是一颗恒星，视星等为6.22，位于銀經357.57，銀緯-32.39，其B1900.0坐标为赤經20h 5m 31.5s，赤緯-43° -32.39′ 28″。

wikiname: zhwiki

title: HD 191584

in_language: zh

wikitext:
{{Starbox begin
| name = HD 191584
}}
{{Starbox observe
| epoch = [[J2000.0]]
| constell = {{星座名待查}}<ref name=SIMBAD>{{cite web
 | url=http://simbad.u-strasbg.fr/simbad/sim-id?Ident=HR+7706
 | title=Pulsating variable Star
 | publisher=Centre de Données astronomiques de Strasbourg
 | work=SIMBAD
 | accessdate=2012-07-13
 | archive-date=2016-03-16
 | archive-url=https://web.archive.org/web/20160316122958/http://simbad.u-strasbg.fr/simbad/sim-id?Ident=HR+7706
 | dead-url=no
 }}</ref><ref name=DATA>{{cite web
 | url=http://vizier.u-strasbg.fr/viz-bin/VizieR-5?-out.add=.&-source=5050&-corr=PK=HR&-out.max=9999&HR=7706
 | title=VizieR Detailed Page
 | accessdate=2012-07-13
 | archive-date=2016-03-05
 | archive-url=https://web.archive.org/web/20160305004230/http://vizier.u-strasbg.fr/viz-bin/VizieR-5?-out.add=.&-source=5050&-corr=PK=HR&-out.max=9999&HR=7706
 | dead-url=no
 }}</ref>
| 星官 =
| ra = {{RA|20|12|23.9}}<ref name=SIMBAD /><ref name=DATA />
| dec = {{DEC|-42|46|50}}<ref name=SIMBAD /><ref name=DATA />
| appmag_v = 6.22<ref name=SIMBAD /><ref name=DATA />
}}
{{Starbox character
| class = K1III<ref name=SIMBAD /><ref name=DATA />
| b-v = 1.23<ref name=SIMBAD /><ref name=DATA />
| u-b = <ref name=SIMBAD /><ref name=DATA />
| r-i = <ref name=SIMBAD /><ref name=DATA />
| variable =
}}
{{Starbox astrometry
| radial_v =
| prop_mo_ra = -1
| parallax =
| p_error =
}}
{{Starbox catalog
| names =CD-4313855，[[SAO星表|SAO]] 230100，[[HD星表|HD]] 191584，[[HR星表|HR]] 7706}}
{{Starbox reference |Simbad=HR+7706}}
{{Starbox end}}

'''HD 191584'''，又名'''CD-4313855'''，'''SAO 230100'''、'''HR 7706'''，是一颗恒星<ref name=SIMBAD /><ref name=DATA />，视星等为6.22，位于[[銀道座標系|銀經]]357.57，[[銀道座標系|銀緯]]-32.39，其[[B1900.0]]坐标为赤經{{RA|20|5|31.5}}，赤緯{{DEC|-43|-32.39|28}}。

== 参考文献 ==
{{reflist}}

{{star-stub}}

[[Category:HD和HDE天體|191584]]
[[Category:HR天體|7706]]
[[Category:SAO天體|230100]]

title: HD 191584

星座: 星座名待查

title: 特性

title: HD 191584

自行 (μ): 赤经：-1 mas/yr · 赤纬：- mas/yr

title: 其他命名

title: 參考資料庫

SIMBAD: 资料


text:
# Попув (гміна)
Гміна Попув (пол. Gmina Popów) — сільська гміна у південній Польщі. Належить до Клобуцького повіту Сілезького воєводства.
Станом на 31 грудня 2011 у гміні проживало 6068 осіб.

## Територія
Згідно з даними за 2007 рік площа гміни становила 102.21 км², у тому числі:
- орні землі: 62.00%
- ліси: 29.00%

Таким чином, площа гміни становить 11.50% площі повіту.

## Населення
Станом на 31 грудня 2011:
| Опис     | Загалом | Загалом | Чоловіки | Чоловіки | Жінки | Жінки |
| -------- | ------- | ------- | -------- | -------- | ----- | ----- |
| одиниця  | осіб    | %       | осіб     | %        | осіб  | %     |
| все      | 6068    | 100     | 3020     | 49.77    | 3048  | 50.23 |
| міське   | 0       | 100     | 0        |          | 0     |       |
| сільське | 6068    | 100     | 3020     | 49.77    | 3048  | 50.23 |

## Сусідні гміни
Гміна Попув межує з такими гмінами: Дзялошин, Келчиґлув, Ліпе, Нова Бжежниця, Опатув, Паєнчно.

title: Попув (гміна)

wikitext:
{{Infobox Settlement
| name = Гміна Попув
| native_name = Gmina Popów
| settlement_type = [[Гміна]]
| image_flag = POL gmina Popów flag.png
| image_shield = POL gmina Popów COA.png
| image_map =
| map_caption =
| image_map1 =
| map_caption1 =
| subdivision_type = Країна
| subdivision_name = {{POL}}
| subdivision_type1 = [[Воєводство]]
| subdivision_name1 = [[Сілезьке воєводство|Сілезьке]]
| subdivision_type2 = [[Повіт]]
| subdivision_name2 = [[Клобуцький повіт|Клобуцький]]
| area_total_km2 = 102.21
| population_total = 6068
| population_as_of = 31 грудня 2011
| population_footnotes = <ref name=population />
| population_density_km2 = auto
| seat =
| website = http://www.gminapopow.pl/
}}
'''Гміна Попув''' ({{lang-pl|Gmina Popów}}) — [[Сільська гміна|сільська]] [[гміна]] у південній [[Польща|Польщі]]. Належить до [[Клобуцький повіт|Клобуцького повіту]] [[Сілезьке воєводство|Сілезького воєводства]]<ref name="teryt">{{cite web|url=http://www.stat.gov.pl/broker/access/prefile/listPreFiles.jspa|title=Lista plików predefiniowanych|date=2012-05-09|publisher=[[Центральний статистичний офіс Польщі]]|language=пол.|accessdate=2012-09-23|archiveurl=https://web.archive.org/web/20080917153422/http://www.stat.gov.pl/broker/access/prefile/listPreFiles.jspa|archivedate=2008-09-17|deadurl=yes}}</ref>.

Станом на 31 грудня 2011 у гміні проживало 6068 осіб<ref name=population>{{cite web|url=http://www.stat.gov.pl/gus/5840_13211_PLK_HTML.htm|title=Ludnosc w gminach wedlug stanu w dniu 31.12.2011 r.|date=2012-08-13|publisher=[[Центральний статистичний офіс Польщі]]|language=пол.|trans_title=Населення у гмінах станом на 31.12.2011|format=XLS|accessdate=2012-10-07|archiveurl=https://www.webcitation.org/6HdSniVGY?url=http://www.stat.gov.pl/gus/5840_13211_PLK_HTML.htm|archivedate=25.06.2013|deadurl=yes}}</ref>.

== Територія ==
Згідно з даними за 2007 рік площа гміни становила 102.21 км², у тому числі<ref name=regioset>{{cite web|url=http://www.regioset.pl/gazeta.php?choice=2087|title=Gmina Popów|publisher=REGIOset.pl|language=пол.|accessdate=2012-10-07|archiveurl=https://web.archive.org/web/20050826190004/http://www.regioset.pl/gazeta.php?choice=2087|archivedate=2005-08-26|deadurl=yes}}</ref>:
* орні землі: 62.00%
* ліси: 29.00%

Таким чином, площа гміни становить 11.50% площі повіту.

== Населення ==
Станом на 31 грудня 2011<ref name=population />:
{| class="wikitable"
!Опис || colspan=2|Загалом || colspan=2|Чоловіки || colspan=2|Жінки
|-
|одиниця || осіб || % || осіб || % || осіб || %
|--
|все || '''6068''' || 100 || 3020 || 49.77 || 3048 || 50.23
|--
|міське || 0 || 100 || 0 ||  || 0 ||
|--
|сільське || 6068 || 100 || 3020 || 49.77 || 3048 || 50.23
|}

== Сусідні гміни ==
Гміна Попув межує з такими гмінами: [[Дзялошин (гміна)|Дзялошин]], [[Келчиґлув (гміна)|Келчиґлув]], [[Ліпе (гміна)|Ліпе]], [[Нова Бжезниця (гміна)|Нова Бжежниця]], [[Опатув (гміна, Клобуцький повіт)|Опатув]], [[Паєнчно (гміна)|Паєнчно]].

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Клобуцький повіт}}
{{Гміна Попув}}

{{Портали|Польща|Географія}}

[[Категорія:Гміни Сілезького воєводства|Попув]]
[[Категорія:Клобуцький повіт|Попув]]

title: — Гміна —

· Прапор: · Герб

Країна: Польща

Воєводство: Сілезьке

Повіт: Клобуцький

— Гміна —:
Площа
Населення (31 грудня 2011)
Вебсайт: http://www.gminapopow.pl/


text:
# John William Godward
John William Godward var en brittisk nyklassicistisk konstnär som levde mellan 1861 och 1922. Ett av hans mer kända verk heter Dolce far niente.
John William Godward föddes 1861 i Wimbledon i London. Hans far var finansarbetare och var strikt mot sin son. Båda föräldrarna ogillade att han blev konstnär och skar till och med ut honom från familjefoton. Efter att gått ut skolan arbetade han på sin fars försäkringsbolag men började sedan studera arkitektur med William Hoff Wonter, vars son William Clarke Wontner var en målare som Godward blev vän med. Han tros ha studerat vid St. John’s Wood Art School och Clapham School of Art tillsammans med Clarke Wontenr i början av 1880-talet. Trots att han var blyg och inte brukade sälja in sig själv ställde han år 1887 ut på Royal Academy för första gången och fick goda recensioner. År 1889 blev han medlem i Royal Society of British Artists. Godward lärde sig av Lawrence Alma-Tadema, och tog inspiration från dennes nyklassiska stil Båda räknades som medlemmar av "Marble School", konstnärer som avbildade scener från den grekisk-romerska antiken med noggrant utförda bakgrunder med detaljer som blommor och marmor. Han blev även mer känd som konstnär genom konsthandlaren Thomas McLean som sålde tryck av hans tavlor, vilket gjorde att han kunde flytta hemifrån till stadsdelen Chelsea, där han även hyrde en ateljé.
År 1911 reste Godward till södra Italien och slog sig sedan ned i Rom där han bodde i närheten av Villa Borghese fram till 1921. De gamla miljöerna i staden blev en inspiration för honom och kan ses i flera av hans målningar från denna tid. I slutet av sin karriär hade hans klassiska motiv dock blivit föråldrade medan modern konst ökade i popularitet. På grund av sjukdom och depression arbetade han allt långsammare, och 1921 återvände han till London. Året efter, vid 61 års ålder, begick Godward självmord. I hans självmordsbrev sägs han ha skrivit att "Världen är inte stor nog för både mig själv och en Picasso".
Godward är mest känd för sina många tavlor av unga kvinnor i klassisk miljö Han har räknats till flera olika grupper och rörelser, bland annat prerafaeliterna, olympierna och Marble School.

## Galleri
- The Signal, 1899
- The Mirror, 1899
- Idleness, 1900
- Youth and Time, 1901
- A Pompeian Bath

title: John William Godward

wikitext:
[[Fil:Godward portrait.jpg|miniatyr|Förmodat självporträtt av Godward, från målningen ''Waiting for an Answer'' ([[1889]])]]
'''John William Godward''' var en brittisk [[Nyklassicism|nyklassicistisk]] konstnär som levde mellan [[1861]] och [[1922]]. Ett av hans mer kända verk heter [[Dolce far niente]].

John William Godward föddes 1861 i [[Wimbledon, London|Wimbledon]] i [[London]]. Hans far var finansarbetare och var strikt mot sin son. Båda föräldrarna ogillade att han blev konstnär och skar till och med ut honom från familjefoton.<ref name=":0">{{Webbref|titel=John William Godward Paintings for Sale {{!}} Value Guide|url=https://fineart.ha.com/artist-index/john-william-godward.s?id=500031752|verk=Heritage Auctions|hämtdatum=2020-07-26|språk=en}}</ref> Efter att gått ut skolan arbetade han på sin fars försäkringsbolag men började sedan studera arkitektur med William Hoff Wonter, vars son [[William Clarke Wontner]] var en målare som Godward blev vän med. Han tros ha studerat vid St. John’s Wood Art School och Clapham School of Art tillsammans med Clarke Wontenr i början av [[1880-talet]].<ref name=":1">{{Webbref|url=https://www.sothebys.com/en/artists/john-william-godward|titel=Sotheby's, John William Godward|hämtdatum=2020-07-26|datum=|utgivare=|språk=en}}</ref> Trots att han var blyg och inte brukade sälja in sig själv ställde han år [[1887]] ut på [[Royal Academy of Arts|Royal Academy]] för första gången och fick goda recensioner.<ref name=":0" /> År [[1889]] blev han medlem i Royal Society of British Artists.<ref name=":1" /> Godward lärde sig av [[Lawrence Alma-Tadema]], och tog inspiration från dennes nyklassiska stil<ref name=":0" /><ref name=":2">{{Webbref|titel=John William Godward (British, 1861 - 1922) (Getty Museum)|url=http://www.getty.edu/art/collection/artists/608/john-william-godward-british-1861-1922/|verk=The J. Paul Getty in Los Angeles|hämtdatum=2020-07-26|språk=en}}</ref> Båda räknades som medlemmar av "''Marble School''", konstnärer som avbildade scener från den grekisk-romerska [[antiken]] med noggrant utförda bakgrunder med detaljer som blommor och marmor.<ref name=":2" /> Han blev även mer känd som konstnär genom konsthandlaren Thomas McLean som sålde tryck av hans tavlor, vilket gjorde att han kunde flytta hemifrån till stadsdelen [[Chelsea, London|Chelsea]], där han även hyrde en ateljé.<ref name=":1" />

År [[1911]] reste Godward till södra [[Kungariket Italien|Italien]] och slog sig sedan ned i [[Rom]] där han bodde i närheten av [[Villa Borghese]] fram till [[1921]]. De gamla miljöerna i staden blev en inspiration för honom och kan ses i flera av hans målningar från denna tid.<ref name=":1" /> I slutet av sin karriär hade hans klassiska motiv dock blivit föråldrade medan modern konst ökade i popularitet.<ref name=":0" /> På grund av sjukdom och depression arbetade han allt långsammare, och 1921 återvände han till London. Året efter, vid 61 års ålder, begick Godward självmord.<ref name=":1" /> I hans självmordsbrev sägs han ha skrivit att "Världen är inte stor nog för både mig själv och en [[Pablo Picasso|Picasso]]".<ref name=":0" />

Godward är mest känd för sina många tavlor av unga kvinnor i klassisk miljö<ref name=":0" /> Han har räknats till flera olika grupper och rörelser, bland annat [[prerafaeliterna]]<ref name=":0" />, [[Olympierna (konst)|olympierna]]<ref>{{Webbref|titel=John William Godward - 203 artworks|url=https://www.artrenewal.org/artists/john-william-godward/82|verk=Art Renewal Center|hämtdatum=2020-07-28|språk=sv}}</ref> och ''Marble School.''<ref name=":2" />

== Galleri ==
<gallery>
Fil:John William Godward - The Signal.jpg|''The Signal'', [[1899]]
Fil:Godward-The Mirror-1899.jpg|''The Mirror'', [[1899]]
Fil:Godward Idleness 1900.jpg|''Idleness'', [[1900]]
Fil:Youth and Time 1901.jpg|''Youth and Time'', [[1901]]
Fil:Un bain pompeien.jpg|''A Pompeian Bath''
</gallery>

== Källor ==
{{STANDARDSORTERING:Godward, John William}}

[[Kategori:Brittiska konstnärer]]
[[Kategori:Födda 1861]]
[[Kategori:Avlidna 1922]]
[[Kategori:Män]]
<references />{{commonscat}}


text:
# 1956 Railway Cup Hurling Championship
The 1956 Railway Cup Hurling Championship was the 30th series of the inter-provincial hurling Railway Cup. Three matches were played between 19 February 1956 and 17 March 1956 to decide the title. It was contested by Connacht, Leinster, Munster and Ulster.
Munster entered the championship as the defending champions.
On 17 March 1956, Leinster won the Railway Cup after a 5-11 to 1-07 defeat of Munster in the final at Croke Park, Dublin. It was their seventh Railway Cup title overall and their first title since 1954.
Leinster's Nicky Rackard was the Railway Cup top scorer with 3-08.

## Results
Semi-finals
| 19 February 1956 Semi-final | Ulster                                                                       | 2-06 - 5-13 | Munster                                                                                | Casement Park, Belfast           |
|                             | D Cormican 1-2, K Armstrong 1-0, R McMullan 0-2, J Gibson 0-1, P Morgan 0-1. |             | C Ring 2-2, S Power 2-1, J Hartnett 1-0, J Carney 0-3, P Stakelum 0-3, J Smyth 0-2, J O'Connor 0-1, D Kelly 0-1. | Referee: C McLoughlin (Leinster) |

| 26 February 1956 Semi-final | Connacht                                                                           | 2-09 - 5-07 | Leinster                                                                | Dunlo GAA Grounds, Ballinasloe   |
|                             | P Egan 1-2, B Conway 1-0, B Duffy 0-3, M Cullinane 0-2, T Kelly 0-1, J Molloy 0-1. |             | T Flood 2-1, L Cashin 2-0, N Rackard 1-2, S Clohessy 0-3, S Hearne 0-1. | Referee: J Fitzgerald (Limerick) |

Final
| 17 March 1956 Final | Munster                                            | 1-07 - 5-11 | Leinster                                                                              | Croke Park, Dublin                               |
|                     | D Kelly 1-1, J Smyth 0-3, C Ring 0-2, S Power 0-1. |             | N Rackard 2-6, T Flood 1-2, L Cashin 1-1, N Wheeler 1-0, S Clohessy 0-1, McGrath 0-1. | Attendance: 46,278 Referee: J Gallagher (Galway) |

## Top scorers
Overall
| Rank | Player        | County   | Tally | Total | Matches | Average |
| ---- | ------------- | -------- | ----- | ----- | ------- | ------- |
| 1    | Nicky Rackard | Leinster | 3-08  | 17    | 2       | 8.50    |
| 2    | Tim Flood     | Leinster | 3-03  | 12    | 2       | 6.00    |
| 3    | Liam Cashin   | Leinster | 3-01  | 10    | 2       | 5.00    |
| 3    | Christy Ring  | Munster  | 2-04  | 10    | 2       | 5.00    |

Single game
| Rank | Player        | County   | Tally | Total | Opposition |
| ---- | ------------- | -------- | ----- | ----- | ---------- |
| 1    | Nicky Rackard | Leinster | 2-06  | 12    | Munster    |
| 2    | Christy Ring  | Munster  | 2-02  | 8     | Ulster     |
| 3    | Séamus Power  | Munster  | 2-01  | 7     | Ulster     |
| 3    | Tim Flood     | Leinster | 2-01  | 7     | Connacht   |

## Sources
- Donegan, Des, The Complete Handbook of Gaelic Games (DBA Publications Limited, 2005).

wikiname: enwiki

title: 1956 Railway Cup Hurling Championship

in_language: en

wikitext:
{{short description|Irish hurling competition}}
{{Use dmy dates|date=April 2022}}
{{Infobox hurling championship
| name = 1956 Railway Cup
| image =
| imagesize =
| caption =
| date = 19 February 1956 - 17 March 1956
| teams = [[Image:Flag of Connacht.svg|20px]] [[Connacht GAA|Connacht]]
[[Image:Flag of Leinster.svg|20px]] [[Leinster GAA|Leinster]]
[[Image:Flag of Munster.svg|20px]] [[Munster GAA|Munster]]
[[Image:Flag of Ulster.svg|20px]] [[Ulster GAA|Ulster]]
| champions = [[Image:Flag of Leinster.svg|20px]] [[Leinster GAA|Leinster]]
| champions captain = [[Nick O'Donnell (hurler)|Nick O'Donnell]]
| count = 7
| runners-up = [[Image:Flag of Munster.svg|20px]] [[Munster GAA|Munster]]
| runners-up captain = Dermot Kelly
| matches = 3
| goals = 20
| points = 53
| top scorer = [[Image:Flag of Leinster.svg|20px]] [[Nicky Rackard]] (3-08)
| previous year = 1955
| previous tournament = 1955 Railway Cup Hurling Championship
| next year = 1957
| next tournament = 1957 Railway Cup Hurling Championship
}}
The '''1956 Railway Cup Hurling Championship''' was the 30th series of the inter-provincial [[hurling]] [[Railway Cup]].<ref>{{cite web|url=https://www.balls.ie/gaa/railway-cup-decline-354359-354359|title=The fall and fall of the Railway Cup|date=12 December 2016|publisher=ball.ie|accessdate=27 December 2018|first=Conor|last=Neville}}</ref> Three matches were played between 19 February 1956 and 17 March 1956 to decide the title. It was contested by [[Connacht GAA|Connacht]], [[Leinster GAA|Leinster]], [[Munster GAA|Munster]] and [[Ulster GAA|Ulster]].

Munster entered the championship as the [[1955 Railway Cup Hurling Championship|defending champions]].<ref>{{cite web|url=http://munster.gaa.ie/history/railway-cup-hurling/|title=Munster Railway Cup-winning teams|date=|publisher=Munster GAA website|accessdate=27 December 2018|first=|last=}}</ref>

On 17 March 1956, Leinster won the Railway Cup after a 5-11 to 1-07 defeat of Munster in the final at [[Croke Park]], [[Dublin]]. It was their seventh Railway Cup title overall and their first title since [[1954 Railway Cup Hurling Championship|1954]].

Leinster's [[Nicky Rackard]] was the Railway Cup top scorer with 3-08.

==Results==

'''Semi-finals'''

{{footballbox collapsible
| date = 19 February 1956
| round =  Semi-final
| team1 = [[Ulster GAA|Ulster]]
| score = 2-06 - 5-13
| team2 = [[Munster GAA|Munster]]
| goals1 = D Cormican 1-2, K Armstrong 1-0, R McMullan 0-2, J Gibson 0-1, P Morgan 0-1.
| goals2 = C Ring 2-2, S Power 2-1, J Hartnett 1-0, J Carney 0-3, P Stakelum 0-3, J Smyth 0-2, J O'Connor 0-1, D Kelly 0-1.
| stadium = [[Casement Park]], [[Belfast]]
| referee = C McLoughlin (Leinster)
}}
{{footballbox collapsible
| date = 26 February 1956
| round =  Semi-final
| team1 = [[Connacht GAA|Connacht]]
| score = 2-09 - 5-07
| team2 = [[Leinster GAA|Leinster]]
| goals1 = P Egan 1-2, B Conway 1-0, B Duffy 0-3, M Cullinane 0-2, T Kelly 0-1, J Molloy 0-1.
| goals2 = T Flood 2-1, L Cashin 2-0, N Rackard 1-2, S Clohessy 0-3, S Hearne 0-1.
| stadium = [[Ballinasloe GAA|Dunlo GAA Grounds]], [[Ballinasloe]]
| referee = J Fitzgerald (Limerick)
}}

'''Final'''

{{footballbox collapsible
| date = 17 March 1956
| round =  Final
| team1 = [[Munster GAA|Munster]]
| score = 1-07 - 5-11
| team2 = [[Leinster GAA|Leinster]]
| goals1 = D Kelly 1-1, J Smyth 0-3, C Ring 0-2, S Power 0-1.
| goals2 = N Rackard 2-6, T Flood 1-2, L Cashin 1-1, N Wheeler 1-0, S Clohessy 0-1, McGrath 0-1.
| stadium = [[Croke Park]], [[Dublin]]
| attendance = 46,278
| referee = J Gallagher (Galway)
}}

==Top scorers==

;Overall

{| class="wikitable"
|-
! Rank
! Player
! County
! Tally
! Total
! Matches
! Average
|-
|rowspan=1 align=center|1
|[[Nicky Rackard]]
|[[Leinster GAA|Leinster]]
|align=center|3-08
|align=center|17
|align=center|2
|align=center|8.50
|-
|rowspan=1 align=center|2
|[[Tim Flood (hurler)|Tim Flood]]
|[[Leinster GAA|Leinster]]
|align=center|3-03
|align=center|12
|align=center|2
|align=center|6.00
|-
|rowspan=2 align=center|3
|Liam Cashin
|[[Leinster GAA|Leinster]]
|align=center|3-01
|align=center|10
|align=center|2
|align=center|5.00
|-
|[[Christy Ring]]
|[[Munster GAA|Munster]]
|align=center|2-04
|align=center|10
|align=center|2
|align=center|5.00
|}

;Single game

{| class="wikitable"
|-
! Rank
! Player
! County
! Tally
! Total
! Opposition
|-
|rowspan=1 align=center|1
|[[Nicky Rackard]]
|[[Leinster GAA|Leinster]]
|align=center|2-06
|align=center|12
|[[Munster GAA|Munster]]
|-
|rowspan=1 align=center|2
|[[Christy Ring]]
|[[Munster GAA|Munster]]
|align=center|2-02
|align=center|8
|[[Ulster GAA|Ulster]]
|-
|rowspan=2 align=center|3
|[[Séamus Power (Waterford hurler)|Séamus Power]]
|[[Munster GAA|Munster]]
|align=center|2-01
|align=center|7
|[[Ulster GAA|Ulster]]
|-
|[[Tim Flood (hurler)|Tim Flood]]
|[[Leinster GAA|Leinster]]
|align=center|2-01
|align=center|7
|[[Connacht GAA|Connacht]]
|}

==Sources==

* Donegan, Des, ''The Complete Handbook of Gaelic Games'' (DBA Publications Limited, 2005).

==References==
{{reflist}}

{{Railway Cup Hurling Championships}}

[[Category:Railway Cup Hurling Championship]]
[[Category:1956 in hurling|Railway Cup Hurling Championship]]

title: 1956 Railway Cup

Date: 19 February 1956 - 17 March 1956

Teams: Connacht · Leinster · Munster · Ulster

Champions: Leinster (7th title) · Nick O'Donnell (captain)

Runners-up: Munster · Dermot Kelly (captain)

title: Tournament statistics

Goals scored: 20 (6.67 per match)

Top scorer(s): Nicky Rackard (3-08)

title: Top scorer(s)


text:
# Село Курорта
Село Курорта (баш. Курорт) — село в Гафурийском районе Республики Башкортостан Российской Федерации. Входит в состав Красноусольского сельсовета.

## География
Находится на реке Усолка, при санатории «Красноусольск»
Расстояние до:
- районного центра (Красноусольский): 6 км,
- ближайшей ж/д станции (Белое Озеро): 40 км.

## Население
| 2002 | 2009 | 2010 |
| ---- | ---- | ---- |
| 907  | ↘822 | ↘598 |

Согласно переписи 2002 года, преобладающие национальности — башкиры (34 %), русские (28 %).

## Инфраструктура
Основа экономики — обслуживание санатория «Красноусольск».
В селе действует средняя школа, имеется автостанция.

## Транспорт
Автобусное сообщение со Стерлитамаком, Уфой.

## Религия
В селе есть мечеть и православная церковь Табынской иконы Божией Матери.

wikiname: ruwiki

title: Село Курорта

in_language: ru

wikitext:
{{НП+Россия
 | статус                   = село
 | русское название         = Курорта
 | оригинальное название    = {{lang-ba|Курорт}}
 | изображение              = Курорт Красноусольский.JPG
 | герб                     =
 | флаг                     =
 | lat_deg                  = 53 |lat_min =55 |lat_sec =24.5
 | lon_deg                  = 56 |lon_min = 31|lon_sec =6.4
  |CoordScale             = 20000
 | регион                   = Башкортостан
 | регион в таблице         = Башкортостан
 | вид района               =
 | район                    = Гафурийский район
 | район в таблице          = Гафурийский район{{!}}Гафурийский
 | вид поселения            = Сельсовет
 | поселение                = Красноусольский сельсовет (Гафурийский район){{!}}Красноусольский
 | поселение в таблице      =
 | внутреннее деление       =
 | глава                    =
 | дата основания           =
 | первое упоминание        =
 | прежние имена            = Курорт<ref>{{cite web|author = |url = http://etomesto.com/map-genshtab_n-40/?x=56.525425&y=53.924760 |title = N-40 карты СССР. Уфа, Златоуст, Магнитогорск |lang =  |website = etomesto.com |date = |access-date = 2021-01-09 |url-status = live}}</ref>
 | статус с                 =
 | площадь                  =
 | высота центра НП         =
 | население                = {{ Население | Село Курорта | тс }}
 | год переписи             = {{ Население | Село Курорта | г }}
 | плотность                =
 | агломерация              =
 | национальный состав      = [[башкиры]], [[русские]], [[чуваши]], [[татары]]
 | конфессиональный состав  = [[мусульмане-сунниты]], [[православные]]
 | этнохороним              =
 | почтовый индекс          = 453079
 | почтовые индексы         =
 | телефонный код           =
 | цифровой идентификатор   =
 | сайт                     =
}}

'''Село Курорта''' ({{lang-ba|Курорт}}) — село в [[Гафурийский район|Гафурийском районе]] [[Башкортостан|Республики Башкортостан]] Российской Федерации. Входит в состав [[Красноусольский сельсовет|Красноусольского сельсовета]].

== География ==
Находится на реке [[Усолка (приток Белой)|Усолка]], при санатории «Красноусольск»<ref>{{cite web|url= https://www.krasnousolsk.ru/|title= Курорт Красноусольск|publisher= Официальный сайт|access-date= 2024-03-26|archive-date= 2024-03-26|archive-url= https://web.archive.org/web/20240326121940/https://www.krasnousolsk.ru/|url-status= live}}</ref>

Расстояние до:<ref name = "ATU">{{АТУ РБ}}</ref>
* районного центра ([[Красноусольский]]): 6 км,
* ближайшей ж/д станции ([[Белое Озеро (станция)|Белое Озеро]]): 40 км.

== Население ==
{{ Население | Село Курорта }}

Согласно [[Всероссийская перепись населения (2002)|переписи 2002 года]], преобладающие национальности — [[башкиры]] (34 %), [[русские]] (28 %)<ref name="справочник">Единый электронный справочник муниципальных районов Республики Башкортостан — {{cite web |author =  |url = http://www.asmo-rb.ru/engine/data/attach/1/spravochnik.xls |title = приложение в формате Excel |lang = ru |website = www.asmo-rb.ru |date =  |access-date = 2021-01-09 |url-status = live |archive-date = 2016-03-04 |archive-url = https://web.archive.org/web/20160304094552/http://www.asmo-rb.ru/engine/data/attach/1/spravochnik.xls }}.</ref>.

== Инфраструктура ==
Основа экономики — обслуживание санатория «Красноусольск».
В селе действует средняя школа<ref>{{cite web|url= https://kurorta.bashkirschool.ru/|title= МОБУ ООШ с.Курорта|publisher= Официальный сайт|access-date= 2024-03-26|archive-date= 2024-03-26|archive-url= https://web.archive.org/web/20240326121939/https://kurorta.bashkirschool.ru/|url-status= live}}</ref>, имеется автостанция<ref name="автоссылка1">{{cite web|url= https://www.avtovokzaly.ru/raspisanie/kurorta/sanatorij|title= Автостанция "Санаторий Красноусольск" — Курорта|publisher= Автовокзалы.ру|access-date= 2024-03-26|archive-date= 2024-03-26|archive-url= https://web.archive.org/web/20240326121939/https://www.avtovokzaly.ru/raspisanie/kurorta/sanatorij|url-status= live}}</ref>.

== Транспорт ==
Автобусное сообщение со [[Стерлитамак]]ом, [[Уфа|Уфой]]<ref name="автоссылка1" />.

== Религия ==
[[Файл:Храм в Красноусольском.jpg|мини|Церковь Табынской иконы Божией Матери]]
В селе есть мечеть и православная церковь Табынской иконы Божией Матери.

== Примечания ==
{{примечания}}

{{Гафурийский район Башкортостана}}

[[Категория:Населённые пункты Гафурийского района]]

title: Курорта

Курорта:
баш. Курорт
53°55′24″ с. ш. 56°31′06″ в. д.

Страна: Россия

Субъект Федерации: Башкортостан

Муниципальный район: Гафурийский

Сельсовет: Красноусольский

title: История и география

Прежние названия: Курорт

title: Население

Национальности: башкиры, русские, чуваши, татары

Конфессии: мусульмане-сунниты, православные

Официальный язык: башкирский, русский

title: Цифровые идентификаторы

Цифровые идентификаторы: Курорта МоскваУфаКрасноусольский Курорта


text:
# 巴西同性婚姻
2010年4月27日，巴西最高法院一致裁定，批准同性伴侶認養子女。2011年5月5日，巴西的最高法院以10比0的法官意見、一名法官缺席下裁定同性的同居伴侶關係（stable union）必須得到法律承認。巴西的羅馬天主教徒佔有相當大的人口比例。6月27日，巴西聖保羅州法官第一次裁定兩名男子的同居伴侶關係可轉為婚姻關係。2011年12月6日阿拉戈斯州司法監察總局（Corregedoria Geral da Justiça）發布命令，要求州民政局官員對同性伴侶發放結婚證書，令該州成為巴西第一個承認同性婚姻的州份。2013年5月14日，巴西联邦司法委员会（National Council of Justice）判决，负责核發结婚证书的政府单位无权拒绝同性伴侣登记结婚。这项裁定是5月15日发布，并于2013年5月16日生效。巴西因而成为全世界第15个保障同性婚姻的国家，并且是拉美地区第三个也是最大的一个保障婚姻平等权利的国家。

title: 巴西同性婚姻

wikitext:
[[File:LGBT flag map of Brazil.svg|thumb|right|虹色巴西地图]]
{{SSU}}

2010年4月27日，[[巴西最高法院]]一致裁定，批准同性伴侶認養子女。2011年5月5日，巴西的最高法院以10比0的法官意見、一名法官缺席下裁定同性的同居伴侶關係（stable union）必須得到法律承認<ref>[http://www.nytimes.com/aponline/2011/05/05/world/americas/AP-LT-Brazil-Civil-Unions.html?hp Brazil's Top Court Approves Civil Unions {{en icon}}]</ref>。巴西的羅馬天主教徒佔有相當大的人口比例。6月27日，巴西聖保羅州法官第一次裁定兩名男子的同居伴侶關係可轉為婚姻關係。2011年12月6日[[阿拉戈斯州]]司法監察總局（Corregedoria Geral da Justiça）發布命令，要求州民政局官員對同性伴侶發放結婚證書<ref>{{cite web|url=http://www.tjal.jus.br/corregedoria/provimentos/fdecf43ea5a3804e37b479be1b6a01e5.pdf|title=PROVIMENTO Nº 40, DE 06 DE DEZEMBRO DE 2011|last=JAMES|first=MAGALHÃES DE MEDEIROS|language=pt|accessdate=8 January 2012|archivedate=2012-01-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/64Y30IZ2Y?url=http://www.tjal.jus.br/corregedoria/provimentos/fdecf43ea5a3804e37b479be1b6a01e5.pdf|dead-url=yes}}</ref><ref name="GU">{{cite web|url=http://acapa.virgula.uol.com.br/politica/alagoas-regulamenta-o-casamento-civil-entre-gays-em-todos-os-cartorios-do-estado/2/14/15493|title=Alagoas regulamenta o casamento civil entre gays em todos os cartórios do estado|last=Redação|first=Por|date=6 January 2012|publisher=guagh.com.br|language=pt|accessdate=7 January 2012|archiveurl=https://www.webcitation.org/64XuyIuC5?url=http://acapa.virgula.uol.com.br/politica/alagoas-regulamenta-o-casamento-civil-entre-gays-em-todos-os-cartorios-do-estado/2/14/15493|archivedate=2012-01-08|dead-url=yes}}</ref><ref name="terra">{{cite web|url=http://noticias.terra.com.br/brasil/noticias/0,,OI5546036-EI306,00-Iniciativa+da+Justica+de+Alagoas+facilita+casamento+gay.html|title=Iniciativa da Justiça de Alagoas facilita casamento gay|date=6 January 2012|publisher=terra|language=pt|accessdate=7 January 2012|archivedate=2012-01-08|archiveurl=https://www.webcitation.org/64XvARgOi?url=http://noticias.terra.com.br/brasil/noticias/0,,OI5546036-EI306,00-Iniciativa+da+Justica+de+Alagoas+facilita+casamento+gay.html|dead-url=no}}</ref>，令該州成為巴西第一個承認同性婚姻的州份。<ref name="Correio">{{cite web|url=http://correiodobrasil.com.br/%C2%A0alagoas-facilita-casamento-de-homossexuais/352922/|title=Alagoas facilita casamento de homossexuais|last=Vermelho|first=Por|date=7 January 2012|publisher=Correio de Brasil|language=pt|accessdate=7 January 2012|archiveurl=https://www.webcitation.org/64XvJrpCy?url=http://correiodobrasil.com.br/%C2%A0alagoas-facilita-casamento-de-homossexuais/352922/|archivedate=2012-01-08|dead-url=yes}}</ref><ref name="Jurídico">{{cite web|url=http://www.conjur.com.br/2012-jan-07/tjs-alagoas-espirito-santo-orientam-cartorios-registrar-uniao-gay|title=Justiça de AL e ES orientam cartórios sobre união gay|date=7 January 2012|publisher=Consultor Jurídico|language=pt|accessdate=7 January 2012|archiveurl=https://www.webcitation.org/64XvNmBio?url=http://www.conjur.com.br/2012-jan-07/tjs-alagoas-espirito-santo-orientam-cartorios-registrar-uniao-gay|archivedate=2012-01-08|dead-url=no}}</ref>2013年5月14日，巴西联邦司法委员会（National Council of Justice）判决，负责核發结婚证书的政府单位无权拒绝同性伴侣登记结婚。<ref>{{Cite web |url=http://www.estadao.com.br/noticias/cidades,cnj-obriga-cartorios-a-celebrar-casamento-entre-homossexuais,1031678,0.htm |title=存档副本 |accessdate=2013-05-16 |archive-date=2014-01-21 |archive-url=https://web.archive.org/web/20140121210215/http://www.estadao.com.br/noticias/cidades,cnj-obriga-cartorios-a-celebrar-casamento-entre-homossexuais,1031678,0.htm |dead-url=no }}</ref><ref>{{Cite web |url=http://www.france24.com/en/20130514-brazil-judicial-panel-clears-way-gay-marriage |title=Brazil judicial panel clears way for gay marriage |access-date=2013-05-16 |archive-url=https://web.archive.org/web/20130609172419/http://www.france24.com/en/20130514-brazil-judicial-panel-clears-way-gay-marriage |archive-date=2013-06-09 |dead-url=yes }}</ref><ref>{{Cite web |url=http://edition.cnn.com/2013/05/15/world/americas/brazil-same-sex-marriage/index.html?eref=edition |title=Brazilian judicial council orders notaries to recognize same-sex marriage |accessdate=2013-05-16 |archive-date=2017-12-25 |archive-url=https://web.archive.org/web/20171225034902/http://edition.cnn.com/2013/05/15/world/americas/brazil-same-sex-marriage/index.html?eref=edition |dead-url=no }}</ref><ref>{{Cite web |url=http://www.enca.com/world/brazil-clears-way-gay-marriage |title=Brazil clears way for gay marriage |accessdate=2013-05-16 |archive-date=2018-07-07 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180707120758/http://www.enca.com/world/brazil-clears-way-gay-marriage |dead-url=no }}</ref>这项裁定是5月15日发布，并于2013年5月16日生效。<ref>{{pt}} [http://www.cnj.jus.br/dje/jsp/dje/DownloadDeDiario.jsp?dj=DJ89_2013-ASSINADO.PDF&statusDoDiario=ASSINADO DIÁRIO DA JUSTIÇA CONSELHO NACIONAL DE JUSTIÇA Edição nº 89/2013] {{Wayback|url=http://www.cnj.jus.br/dje/jsp/dje/DownloadDeDiario.jsp?dj=DJ89_2013-ASSINADO.PDF&statusDoDiario=ASSINADO |date=20130927065724 }}</ref><ref>{{pt}} [http://g1.globo.com/politica/noticia/2013/05/regra-que-obriga-cartorios-fazer-casamento-gay-vale-partir-do-dia-16.html Regra que obriga cartórios a fazer casamento gay vale a partir do dia 16] {{Wayback|url=http://g1.globo.com/politica/noticia/2013/05/regra-que-obriga-cartorios-fazer-casamento-gay-vale-partir-do-dia-16.html |date=20190419152629 }}</ref>巴西因而成为全世界第15个保障同性婚姻的国家，并且是拉美地区第三个也是最大的一个保障婚姻平等权利的国家。

==註釋==
{{Reflist}}

{{Status of same-sex unions}}
[[Category:各國同性婚姻|Brasil]]
[[Category:巴西同性婚姻| ]]
[[Category:2013年LGBT历史]]