text:
# ASL・ガライヤ
ガライヤ（Garaiya ）はオートバックス・スポーツカー研究所（ASL）が開発した2ドアスポーツカー。

## 概要
2002年の東京オートサロンwith NAPACでRS-01と共に一般公開された。
車名の由来は明の盗賊で、盗品を貧民に分け与えていた「我来也」。日本で開発されたスポーツカーということで、漢字でも書ける車名にしたという。また、軽量で小柄な車体や、後述の細かな注文に対応可能なオーダーメイド状態だったことから、南米を中心に生息する個性豊かなハチドリをモチーフとし、エンブレムに使用している。
実質的な先代モデルであるトミーカイラ・ZZと同様イギリスで生産される予定であった。試作はロータス・エリーゼなどの工場があるイギリス東部のノーウイッチで行われた。
ボディはオールアルミ製でドアはシザーズドアを採用。車重は800kgまでの軽量化に成功している。整備性を考慮して、主要部品は日産自動車製のものをそのまま使っており、テールランプ及びドアミラーもアルファロメオ・147から流用している。なお、プロトタイプとナンバー付き仕様とではテールランプのレンズに若干の違いがあり、プロトタイプは欧州仕様の147テールを使用しているため、日本の技適マークが刻印されておらずアルファロメオのエムブレムが刻印されている。
エンジンは日産・プリメーラや日産・ブルーバードに搭載されるSR20VE(204PS)をミッドシップレイアウトで搭載し、駆動方式は後輪駆動。トランスミッションは6速マニュアルトランスミッション（MT）が組み合わせられる。
東京・北青山に一時期ガライヤ専用のショールームが設けられ、2002年よりデリバリー注文による購入が可能となった。少量生産スポーツカーの例に漏れず、予定価格は650万円と割高ではあったが、60台ほどのバックオーダーを抱えていた。その中にはいわゆる投機目的のものも含まれていたとされる。
車両本体自体はほぼオーダーメイド状態で、それゆえにユーザーの細かい注文にも対応が可能であったという。また、購入前には筆記・実技・面接を行い、これらに合格した者しか購入権利を与えないという構想もあった。
しかし開発過程での難航などがあり、2005年の夏にはついに発売中止が決定。ホームページも消滅し、一般ユーザーの手には渡らなかった。
実際の車両はオートバックスセブンに近い者に数台が納車され、ナンバー登録された車両の中にはオートバックス店舗での展示やSEVのデモカーとして活用されたり、湘南オートモビル・ビジネス専門学校では教材として使用されている。2007年11月には大阪産業大学に1台が寄贈され、電気自動車に改造されて研究・開発に供されている。
- 運転席（プロトタイプ2号車、大阪オートメッセ2024にて）。市販仕様とは若干の違いがある。
- ドアを開けた状態
（湘南オートモビル・ビジネス専門学校所蔵車：東京オートサロン2008にて）
- 後部
- 計器類はデジタルメーターを採用。
- エンブレム
- プロトタイプのテールに付いたアルファロメオマーク

### A PIT Garaiya EV
- 大阪オートメッセ2024で展示されたA PIT Garaiya EV
- 大阪オートメッセ2024で展示された A PIT Garaiya EV 後部

2024年にオートバックス第1号店開店50周年を記念して東京オートサロンにて発表したガライヤのEV仕様。
オートバックス本社に保管されていた市販車プロトタイプの4台のうち、試作1号車をベースに、トムスと共同開発にてコンバートEVユニットを製作、搭載した。またそれに合わせて既存のガライヤとは違う外装を装備している。
出力は125kW、航続距離は120km程で最高速度は約160km/h。トランクにあるバッテリは取り外し可能で交換式になっている。
電気自動車の販売・整備・カスタムを筆頭にキャンプ用品店や書店等を兼ね備えた複合施設「A PIT」のカンバン車として製作された。市販の予定は無い。また、新しいオートバックスのアイコンとしての側面も担っており、旧来のASLロゴやガライヤロゴは外され、Garaiyaの書体も新しい書体を製作した。

### レース活動
2003年から2005年および2007年から2012年にかけて、全日本GT選手権（現:SUPER GT）のGT300クラスに「ARTA Garaiya」が参戦した。
参戦初年度の2003年はドライバーに高木真一、新田守男を迎え、開幕戦で完走、シーズン終盤にはタイトル争いにも加わった。エンジンは当初、シルビアに搭載されているSR20DETを搭載しており、その小型軽量さから重量配分の改善に貢献しコーナリング性能は高かったが、小排気量ターボエンジン故にレギュレーションとの関係でパワー不足が問題とされており、ストレートスピードが伸びなかった。これについては日産ワークスの中でSR20DETがすでに使われなくなっていたため、マシン製作を請け負っていたaprがエンジン開発においてニッサン・モータースポーツ・インターナショナル（NISMO）の協力を得られなかった事が大きい。
そこで2004年にはより高い出力を得るため、フェアレディZ Z33などに搭載されているVQ35DEに換装。これにより加速性能が向上し、ストレートスピードの不足も解消され、抜きん出た戦闘力を得るに至った。前年の終盤同様にライバルとの熾烈な競争を演ずるも、同年のチャンピオンに輝いたM-TEC NSXにわずか1点差で惜敗した。
2005年には監督より『チャンピオンになれなかったらチーム解散』という宣言がなされたが、最終戦でマシントラブルにより後退、シリーズ3位で敗北となりチーム解散となった。これを受けてか2006年・2007年の東京オートサロンでは、オートバックスのブースにARTA Garaiyaの展示はなかった。
しかし2007年、鈴木亜久里の「ARTA発足10年目の節目に復活させたい」という思いから、2005年と同じ布陣で再びGT300クラスに参戦することが決まった。そのため、フランスのオートバックス店舗にて展示されていた車両を急遽日本国内へ戻し、現行レギュレーションに合わせた変更を実施するなど、かなり慌しい参戦準備となった。1年のブランクがあったものの元々速いマシンだったが故か、公式テストでは他に引けを取らないポテンシャルを見せた。シーズンでは開幕直後こそトラブル等で芳しくない成績を残していたが、第3戦富士で見事に優勝を果たす。しかし、シーズン終了時点ではドライバーズランキングは4位、チーム全体では総合6位に留まっており、この年も本領を発揮できずにシーズンを終えた。2008年の東京オートサロンではARTA Garaiyaの展示が復活し、GT500クラスのARTA NSXと並べて展示された。
2008年シーズンもGT300クラスでの参戦が決定し、それに際してシャシーを新造、カラーリングも変更された。ドライバーは引き続き高木真一と新田守男で、第2戦岡山国際サーキットおよび第5戦スポーツランドSUGOで優勝したものの、年間総合2位でシーズンを終えている。2009年～2023年の東京オートサロンではオートバックスグループが出展していなかったため、ARTA Garaiyaは展示されなかった。
2009年シーズンも2007年・2008年と同様の体制で参戦、第3戦（富士）で優勝、年間総合4位でシーズンを終えた。
2010年シーズンも同様の体制で参戦したが、最高2位に留まり、年間総合2位でシーズンを終えている。
2011年は新田の代わりとしてセカンドドライバーに松浦孝亮を迎え、タイヤはブリヂストンに変更された。最高3位、ランキングはドライバー12位、チーム10位。
当初は2011年がラストイヤーになるものとされていたが、2012年も同様のパッケージで参戦を継続。しかし、2013年よりSUPER GTのレギュレーション変更により参戦が不可能になるため、2012年のJAFグランプリを最後に参戦を休止することになった。最終年の成績は最高5位、ランキングはドライバー9位、チーム8位。累計での表彰台は優勝7回、2位13回、3位5回、シリーズ最高位2位を3回獲得した。
『激走!GT』『SUPER GT+』など、SUPER GT関連のテレビ番組ではオートバックスの企業CMにARTA Garaiyaが登場することがあり、2004年から2012年まで制作された。
その後、先述したように東京オートサロン2024および大阪オートメッセ2024におけるオートバックス出展復活の際にはARTA Garaiya展示も復活した。
- ARTA Garaiya 2005年仕様
- ARTA Garaiya 2008年仕様
- ARTA Garaiya 2008年仕様 後部
- ARTA Garaiya 2012年仕様
- ARTA Garaiya 2012年仕様 後部

title: ASL・ガライヤ

wikitext:
{{Infobox 自動車のスペック表
| 車種=普通自動車
| 1枚目画像の説明=市販車仕様（スーパーオートバックス東京ベイ東雲店にて）
| 1枚目画像名=ASL-Garaiya.jpg
| 2枚目画像の説明=
| 2枚目画像名=Osaka Auto Messe 2024 (15) - ASL Garaiya.jpg
| 3枚目画像の説明=市販車仕様プロトタイプ（[[大阪オートメッセ]]2024にて）
| 3枚目画像名=Osaka Auto Messe 2024 (17) - ASL Garaiya.jpg
| 製造国={{JPN}}
| 販売期間=
| 乗車定員=2人
| ボディタイプ=2ドア[[クーペ]]
| エンジン=[[日産・SRエンジン#SR20VE|SR20VE]]:[[直列4気筒|直4]] 2.0L [[DOHC]] [[NEO VVL]]
| トランスミッション=6速[[マニュアルトランスミッション|MT]]
| 駆動方式=[[ミッドシップ|MR]]
| サス前=[[ダブルウィッシュボーン式サスペンション|ダブルウィッシュボーン]]
| サス後=ダブルウィッシュボーン
| デザイン= 西田典幸
| 全長=3,775 mm
| 全幅=1,825 mm
| 全高=1,185 mm
| ホイールベース=2,375 mm
| 車両重量=800 kg
| 自由項目1（項目名）=
| 自由項目1（内容）=
| 自由項目2（項目名）=
| 自由項目2（内容）=
| 先代=
| 後継=
}}
'''ガライヤ'''（''Garaiya'' ）は[[オートバックス・スポーツカー研究所]]（ASL）が開発した2ドア[[スポーツカー]]。

== 概要 ==
[[2002年]]の[[東京オートサロン]]with NAPACで[[ASL・RS-01|RS-01]]と共に一般公開された。

車名の由来は[[明]]の盗賊で、盗品を貧民に分け与えていた「'''我来也'''」。日本で開発されたスポーツカーということで、漢字でも書ける車名にしたという。また、軽量で小柄な車体や、後述の細かな注文に対応可能なオーダーメイド状態だったことから、南米を中心に生息する個性豊かな[[ハチドリ]]をモチーフとし、エンブレムに使用している。

実質的な先代モデルである[[トミーカイラ・ZZ]]と同様イギリスで生産される予定であった。試作は[[ロータス・エリーゼ]]などの工場があるイギリス東部のノーウイッチで行われた。

ボディはオールアルミ製でドアは[[シザーズドア]]を採用。車重は800kgまでの軽量化に成功している。整備性を考慮して、主要部品は[[日産自動車]]製のものをそのまま使っており、テールランプ及びドアミラーも[[アルファロメオ・147]]から流用している。なお、プロトタイプとナンバー付き仕様とではテールランプのレンズに若干の違いがあり、プロトタイプは欧州仕様の147テールを使用しているため、日本の技適マークが刻印されておらずアルファロメオのエムブレムが刻印されている。

エンジンは[[日産・プリメーラ]]や[[日産・ブルーバード]]に搭載される[[日産・SRエンジン#SR20VE|SR20VE]](204PS)を[[ミッドシップ]]レイアウトで搭載し、駆動方式は[[後輪駆動]]。トランスミッションは6速[[マニュアルトランスミッション]]（MT）が組み合わせられる。

東京・[[北青山]]に一時期ガライヤ専用のショールームが設けられ、2002年よりデリバリー注文による購入が可能となった。少量生産スポーツカーの例に漏れず、予定価格は650万円と割高ではあったが、60台ほどのバックオーダーを抱えていた。その中にはいわゆる投機目的のものも含まれていたとされる。

車両本体自体はほぼオーダーメイド状態で、それゆえにユーザーの細かい注文にも対応が可能であったという。また、購入前には筆記・実技・面接を行い、これらに合格した者しか購入権利を与えないという構想もあった。

しかし開発過程での難航などがあり、[[2005年]]の夏にはついに発売中止が決定。ホームページも消滅し、一般ユーザーの手には渡らなかった。

実際の車両はオートバックスセブンに近い者に数台が納車され、ナンバー登録された車両の中にはオートバックス店舗での展示やSEV<ref>[http://www.sev.info/index.html SEVオフィシャルサイト]</ref>のデモカーとして活用されたり、[[湘南オートモビル・ビジネス専門学校]]では教材として使用されている。2007年11月には[[大阪産業大学]]に1台が寄贈され、[[電気自動車]]に改造されて研究・開発に供されている[http://ev.osaka-sandai.ac.jp/index.php?option=com_content&task=view&id=110&Itemid=32]。
<gallery>
Osaka Auto Messe 2024 (10) - ASL Garaiya.jpg|運転席（プロトタイプ2号車、大阪オートメッセ2024にて）。市販仕様とは若干の違いがある。
ASL Garaiya doors-opened.jpg|ドアを開けた状態<br />（湘南オートモビル・ビジネス専門学校所蔵車：東京オートサロン2008にて）
ASL Garaiya rear.jpg|後部
ASL Garaiya instrument-panel.jpg|計器類はデジタルメーターを採用。
Osaka Auto Messe 2024 (22) - ASL Garaiya.jpg|エンブレム
ガライヤ テールライト アルファロメオ技適マーク.jpg|プロトタイプのテールに付いたアルファロメオマーク
</gallery>

=== A PIT Garaiya EV ===
<gallery>
Osaka Auto Messe 2024 (2) - ASL Garaiya EV.jpg|大阪オートメッセ2024で展示されたA PIT Garaiya EV
Osaka Auto Messe 2024 (4) - ASL Garaiya EV.jpg|大阪オートメッセ2024で展示された A PIT Garaiya EV 後部
</gallery>

2024年にオートバックス第1号店開店50周年を記念して[[東京オートサロン]]にて発表したガライヤのEV仕様。
オートバックス本社に保管されていた市販車プロトタイプの4台のうち、試作1号車をベースに、トムスと共同開発にてコンバートEVユニットを製作、搭載した。またそれに合わせて既存のガライヤとは違う外装を装備している。
出力は125kW、航続距離は120km程で最高速度は約160km/h。トランクにあるバッテリは取り外し可能で交換式になっている。

電気自動車の販売・整備・カスタムを筆頭にキャンプ用品店や書店等を兼ね備えた複合施設「A PIT」のカンバン車として製作された。市販の予定は無い。また、新しいオートバックスのアイコンとしての側面も担っており、旧来のASLロゴやガライヤロゴは外され、Garaiyaの書体も新しい書体を製作した。

=== レース活動 ===
[[2003年]]から2005年および2007年から2012年にかけて、[[全日本GT選手権]]（現:[[SUPER GT]]）のGT300クラスに「[[ARTA]] Garaiya」が参戦した。

参戦初年度の2003年はドライバーに[[高木真一 (レーサー)|高木真一]]、[[新田守男]]を迎え、開幕戦で完走、シーズン終盤にはタイトル争いにも加わった。エンジンは当初、[[日産・シルビア|シルビア]]に搭載されている[[日産・SRエンジン|SR20DET]]を搭載しており、その小型軽量さから重量配分の改善に貢献しコーナリング性能は高かったが、小排気量ターボエンジン故にレギュレーションとの関係でパワー不足が問題とされており、ストレートスピードが伸びなかった。これについては日産ワークスの中でSR20DETがすでに使われなくなっていたため、マシン製作を請け負っていた[[apr (自動車事業)|apr]]がエンジン開発において[[ニッサン・モータースポーツ・インターナショナル]]（NISMO）の協力を得られなかった事が大きい。

そこで[[2004年]]にはより高い出力を得るため、[[日産・フェアレディZ Z33|フェアレディZ Z33]]などに搭載されている[[日産・VQエンジン|VQ35DE]]に換装。これにより加速性能が向上し、ストレートスピードの不足も解消され、抜きん出た戦闘力を得るに至った。前年の終盤同様にライバルとの熾烈な競争を演ずるも、同年のチャンピオンに輝いたM-TEC NSXにわずか1点差で惜敗した。

2005年には監督より『チャンピオンになれなかったらチーム解散』という宣言がなされたが、最終戦でマシントラブルにより後退、シリーズ3位で敗北となりチーム解散となった。これを受けてか[[2006年]]・[[2007年]]の東京オートサロンでは、オートバックスのブースにARTA Garaiyaの展示はなかった。

しかし[[2007年]]、[[鈴木亜久里]]の「ARTA発足10年目の節目に復活させたい」という思いから、2005年と同じ布陣で再びGT300クラスに参戦することが決まった。そのため、フランスのオートバックス店舗にて展示されていた車両を急遽日本国内へ戻し、現行レギュレーションに合わせた変更を実施するなど、かなり慌しい参戦準備となった。1年のブランクがあったものの元々速いマシンだったが故か、公式テストでは他に引けを取らないポテンシャルを見せた。シーズンでは開幕直後こそトラブル等で芳しくない成績を残していたが、第3戦[[富士スピードウェイ|富士]]で見事に優勝を果たす。しかし、シーズン終了時点ではドライバーズランキングは4位、チーム全体では総合6位に留まっており、この年も本領を発揮できずにシーズンを終えた。2008年の東京オートサロンではARTA Garaiyaの展示が復活し、GT500クラスのARTA NSXと並べて展示された。

[[2008年]]シーズンもGT300クラスでの参戦が決定し、それに際してシャシーを新造、カラーリングも変更された。ドライバーは引き続き高木真一と新田守男で、第2戦[[岡山国際サーキット]]および第5戦[[スポーツランドSUGO]]で優勝したものの、年間総合2位でシーズンを終えている。2009年～2023年の東京オートサロンではオートバックスグループが出展していなかったため、ARTA Garaiyaは展示されなかった。

2009年シーズンも2007年・2008年と同様の体制で参戦、第3戦（富士）で優勝、年間総合4位でシーズンを終えた。

2010年シーズンも同様の体制で参戦したが、最高2位に留まり、年間総合2位でシーズンを終えている。

2011年は新田の代わりとしてセカンドドライバーに[[松浦孝亮]]を迎え、タイヤは[[ブリヂストン]]に変更された。最高3位、ランキングはドライバー12位、チーム10位。

当初は2011年がラストイヤーになるものとされていたが、2012年も同様のパッケージで参戦を継続<ref>{{cite news|url=http://as-web.jp/news/info.php?c_id=2&no=39420 |title=ARTAが今季体制を発表。HSVとガライヤ継続へ|publisher=オートスポーツ|date=2012-03-02}}</ref>。しかし、2013年よりSUPER GTのレギュレーション変更により参戦が不可能になるため、2012年の[[JAFグランプリ]]を最後に参戦を休止することになった<ref>{{cite news|url=http://as-web.jp/news/info.php?c_id=2&no=44875 |title=ガライヤ、JAFグランプリを最後に参戦休止|publisher=オートスポーツ|date=2012-11-12}}</ref>。最終年の成績は最高5位、ランキングはドライバー9位、チーム8位。累計での表彰台は優勝7回、2位13回、3位5回、シリーズ最高位2位を3回獲得した<ref>{{cite news|url=http://www.alnex.jp/project/garaiya.html |title=「ARTA Garaiya活動休止のお知らせ」|publisher=ARTAプロジェクト公式サイト|date=2012-11-12|archiveurl=https://archive.is/RKg4B|archivedate=2013-04-30}}</ref>。

『[[激走!GT]]』『[[SUPER GT+]]』など、SUPER GT関連のテレビ番組ではオートバックスの企業CMにARTA Garaiyaが登場することがあり、2004年から2012年まで制作された<ref>{{cite news|url=http://www.autobacs.info/motorsports/ARTA/cm.html|title=TV CM AUTOBACS MOTORSPORTS|archiveurl=https://archive.is/T2ncN|archivedate=2013-07-02}}</ref>。
その後、先述したように東京オートサロン2024および大阪オートメッセ2024におけるオートバックス出展復活の際にはARTA Garaiya展示も復活した。
<gallery>
ARTA Garaiya 2005.jpg|ARTA Garaiya 2005年仕様
ARTA Garaiya ver2008.jpg|ARTA Garaiya 2008年仕様
ARTA Garaiya ver2008-rear.jpg|ARTA Garaiya 2008年仕様 後部
No.43 ARTA Garaiya in 2012 SUPER GT (1).jpg|ARTA Garaiya 2012年仕様
No.43 ARTA Garaiya in 2012 SUPER GT (2).jpg|ARTA Garaiya 2012年仕様 後部
</gallery>

== 脚注 ==
{{脚注ヘルプ}}
{{Reflist}}

== 関連項目 ==
* [[オートバックス・スポーツカー研究所]]（ASL）
* [[ASL・RS-01]]
* [[グランツーリスモシリーズ]] - [[グランツーリスモ4]]より市販予定だった市販車とJGTC・SUPER GT仕様が収録されており、市販モデルは市販車として登場している。（ただし[[グランツーリスモ (PSP)|PSP版]]、[[グランツーリスモ5]]では引き続き市販車としてゲーム内で販売されているが4の発売から半年が経過してガライヤの市販モデルが開発中止になったためかガライヤの解説には市販中止という説明が追加されている。また、5ではその事情を踏まえてなのかメーカーがASLではなくオートバックスになっている）
* [[KAIDO-峠の伝説-]] - 市販予定だったものが収録され市販車として登場している。

== 外部リンク ==
{{Commonscat|ASL Garaiya}}
* [http://www.vividcar.com/cgi-bin/WebObjects/f1b8d82887.woa/wa/read/f52b971bfe CAR DATA SHEET ASL Garaiya]

{{自動車}}
{{デフォルトソート:ASLからいや}}
[[Category:日本車の車種]]
[[Category:レーシングカー]]
[[Category:クーペ]]
[[Category:2002年の作品]]
[[en:Autobacs Seven#ASL]]

title: 概要

製造国: 日本

デザイン: 西田典幸

title: ボディ

乗車定員: 2人

ボディタイプ: 2ドアクーペ

駆動方式: MR

title: パワートレイン

エンジン: SR20VE:直4 2.0L DOHC NEO VVL

title: サスペンション

前: ダブルウィッシュボーン

後: ダブルウィッシュボーン

title: 車両寸法


text:
# Roger Fellous
 (avril 2023).
Roger Fellous est un directeur de la photographie français, né le 4 janvier 1919 dans le 15e arrondissement de Paris et mort le 4 février 2006 à Issy-les-Moulineaux.
Il a aussi exercé les fonctions de scénariste, réalisateur et producteur. Il est le frère aîné du directeur de la photographie Maurice Fellous (1925-2015).
En 1958, Roger Fellous utilise le prototype du premier zoom pour le cinéma (35 - 140 mm) inventé par Pierre Angénieux, sur le film « Julie La Rousse » de Claude Boissol.
La même année, Roger Fellous et Maurice Fellous s'associent avec Jean Dicop (assistant du chef opérateur Armand Thirard) pour créer le zoom-scope, premier zoom français pour le cinémascope.

## Filmographie

### Caméraman - Cinéma
- 1949 : Les Vagabonds du rêve de Charles-Félix Tavano, photographie de Raymond Clunie
- 1949 : Eve et le serpent de Charles-Félix Tavano, photographie de Raymond Clunie
- 1949 : On demande un assassin de Ernst Neubach, photographie de Raymond Clunie
- 1949 : L'Atomique Monsieur Placido de Robert Hennion, photographie de Raymond Clunie
- 1952 : Cet âge est sans pitié de Marcel Blistène, photographie de Raymond Clunie
- 1952 : Un jour avec vous de Jean-René Legrand, photographie de Pierre Levent

### Directeur de la photographie - Cinéma
- 1950 : Un trou dans le mur de Emile Couzinet
- 1953 : Le Témoin de minuit de Dimitri Kirsanoff
- 1953 : Bongolo et la princesse noire de André Cauvin - Sélection officielle - Festival de Cannes 1953
- 1954 : Tourments de Jacques Daniel-Norman
- 1954 : Marchandes d'illusions de Raoul André
- 1954 : Les Clandestines de Raoul André
- 1955 : Le Crâneur de Dimitri Kirsanoff
- 1955 : Dix-huit heures d'escale de René Jolivet
- 1955 : Cherchez la femme de Raoul André
- 1955 : Une fille épatante de Raoul André
- 1956 : Les Aventures de Gil Blas de Santillane de René Jolivet et Ricardo Muñoz Suay
- 1956 : Ce soir les jupons volent de Dimitri Kirsanoff
- 1957 : Miss catastrophe de Dimitri Kirsanoff
- 1957 : Quelle sacrée soirée de Robert Vernay
- 1957 : Les Lavandières du Portugal de Pierre Gaspard-Huit et Ramón Torrado
- 1958 : Julie La Rousse de Claude Boissol
- 1958 : Chaque jour a son secret de Claude Boissol
- 1958 : Les Affreux de Marc Allégret
- 1959 : Bobosse de Étienne Périer
- 1959 : Le Fric de Maurice Cloche
- 1960 : L'Eau à la bouche de Jacques Doniol-Valcroze
- 1960 : Marche ou crève de Georges Lautner
- 1960 : Le Passage du Rhin de André Cayatte - Lion d'Or - Mostra de Venise 1960
- 1961 : Napoléon II, l'aiglon de Claude Boissol
- 1961 : Alerte au barrage de Jacques Daniel-Norman
- 1962 : La Chambre ardente de Julien Duvivier
- 1962 : Le Diable et les dix commandements de Julien Duvivier
- 1963 : L'Opéra de quat'sous de Wolfgang Staudte
- 1963 : Le Glaive et la balance de André Cayatte - Prix de la meilleure production à Gaumont, Trianon Films et Ultra Film - David di Donatello 1963 (César italien)
- 1963 : Le Train de Berlin est arrêté de Rolf Hädrich - Sélection officielle - Festival International du film de Berlin 1963
- 1964 : Jean-Marc ou la Vie conjugale de André Cayatte
- 1964 : Françoise ou la vie conjugale de André Cayatte
- 1964 : Le Journal d'une femme de chambre de Luis Buñuel - Prix de la meilleure actrice à Jeanne Moreau - Festival international du film de Karlovy Vary (République tchèque) 1964
- 1965 : La Bonne Occase de Michel Drach
- 1965 : L'Amour à la chaîne de Claude de Givray
- 1965 : Corrida pour un espion de Maurice Labro
- 1965 : Les Corsaires de Claude Barma et Claude Boissol
- 1968 : Sexyrella  de Claude Mulot
- 1969 : Un jeune couple de René Gainville
- 1970 : Heureux qui comme Ulysse de Henri Colpi
- 1970 : Teresa de Gérard Vergez - Prix de la meilleure actrice à Suzanne Flon - Festival international du film de Taormine (Sicile) 1970
- 1970 : La Rose écorchée de Claude Mulot
- 1970 : Alyse et Chloé de René Gainville
- 1971 : Chronique d'un couple de Roger Coggio
- 1971 : La Saignée de Claude Mulot
- 1973 : Les Divorcés de Louis Grospierre
- 1973 : Profession : Aventuriers de Claude Mulot
- 1974 : Le Troisième Cri de Igaal Niddam
- 1975 : Exhibition de Jean-François Davy - Sélection officielle - Perspectives du cinéma français - Festival de Cannes 1975
- 1977 : Marche pas sur mes lacets de Max Pécas
- 1978 : Embraye bidasse, ça fume de Max Pécas
- 1978 : Exhibition 2 de Jean-François Davy
- 1978 : Les Bidasses au pensionnat de Michel Vocoret
- 1979 : Exhibition 79 de Jean-François Davy
- 1979: Les Aventures de Guidon Fûté de Jean-Marie Durand
- 1979 : On est venu là pour s'éclater de Max Pécas
- 1980 : Les Nouveaux Romantiques de Mohamed Benayat
- 1980 : Mieux vaut être riche et bien portant que fauché et mal foutu de Max Pécas
- 1981 : Belles, blondes et bronzées de Max Pécas
- 1981 : Les Bidasses aux grandes manœuvres de Raphaël Delpard
- 1984 : Vivre pour survivre de Jean-Marie Pallardy
- 1985 : Cameroon Connection de Alphonse Beni
- 1986 : L'Araignée de satin de Jacques Baratier
- 1987 : L'Ange de la mort de Andrea Bianchi
- 1988 : Dark Mission : Les Fleurs du mal de Jess Franco

### Directeur de la photographie - Télévision
- 1965 : Histoire d'hommes (série télévisée), épisode Commando Grand Nord de Jean Dréville
- 1965 : Le Train bleu s'arrête treize fois (série télévisée), épisode On ne gagne qu'une fois : Cannes de Michel Drach
- 1966 : L'Île au trésor (série télévisée)  de Wolfgang Liebeneiner
- 1968 : S.O.S. fréquence 17 (série télévisée), épisodes L'Escalade et Mystérieux objets célestes de Jean Dréville
- 1973 : Le Premier Juré (série télévisée) de Roger Burckhardt
- 1973:  Le Temps de vivre, le temps d'aimer (série télévisée) de Louis Grospierre
- 1973 : Témoignages (série télévisée), épisode Un grand peintre de Raymond Barrat
- 1974 : Le Dessous du ciel (série télévisée) de Roger Gillioz
- 1975 : Typhelle et Tourteron (série télévisée) de Louis Grospierre
- 1984 : 7 sur 7, émission hebdomadaire avec Anne Sinclair, de Jean-Claude Delannoy et Jérôme Revon
- 1990 : Salut les musclés (série télévisée), épisodes de Gérard Espinasse et Jacques Samyn
- 1991 : Cas de divorce (série télévisée) de Gérard Espinasse
- 1993 : Famille fou rire (téléfilm) de Gérard Espinasse et Jacques Samyn

### Scénariste
- 1968 : Sexyrella de Claude Mulot, écrit avec Claude Mulot et Jean Larriaga
- 1968 : Trois filles vers le soleil de Roger Fellous, écrit avec Claude Mulot et Philippe Le Franc

### Réalisateur
- 1949 : Premier roman, court métrage co-réalisé avec Marcel Garand et Jacques Grassi
- 1951 : A toute heure, en toute saison, court métrage
- 1957 : Le Chat perché, court métrage
- 1958 : Le Sang de la terre, court métrage
- 1968 : Trois filles vers le soleil, long métrage (sous le pseudonyme de Roger Baumont)

### Producteur
- 1968 : Trois filles vers le soleil de Roger Fellous, co-produit avec Fritz Kretschmer
- 1971 : Mourir d'aimer de André Cayatte, co-produit avec Lucien Massé - Grand Prix du cinéma français 1970

wikiname: frwiki

title: Roger Fellous

in_language: fr

wikitext:
{{Ébauche|directeur de la photographie}}
{{sources secondaires|date=avril 2023}}
{{Infobox Biographie2
| charte = réalisateur }}
'''Roger Fellous''' est un [[directeur de la photographie]] [[France|français]], né le {{date de naissance|4|janvier|1919}} dans le 15e arrondissement de Paris et mort le {{date de décès|4|février|2006}} à Issy-les-Moulineaux.

Il a aussi exercé les fonctions de [[scénariste]], [[réalisateur]] et [[Producteur de cinéma|producteur]]. Il est le frère aîné du directeur de la photographie [[Maurice Fellous]] (1925-2015).

En 1958, Roger Fellous utilise le prototype du premier zoom pour le cinéma (35 - 140 mm) inventé par [[Pierre Angénieux]], sur le film « Julie La Rousse » de [[Claude Boissol]].

La même année, Roger Fellous et [[Maurice Fellous]] s'associent avec Jean Dicop (assistant du chef opérateur Armand Thirard) pour créer le zoom-scope, premier zoom français pour le cinémascope<ref> "Les frères Fellous nous ont apporté le variateur de focales gyroscopique, qui permet le travelling uniquement optique, sans déplacement de caméra. Le zoom-scope est sans rival au monde par sa qualité, son faible encombrement et sa simplicité." Jean-Placide Mauclaire, inventeur du procédé ananamorphique Franscope.</ref>.

== Biographie ==

== Filmographie ==

=== Caméraman - Cinéma ===
* [[1949 au cinéma|1949]] : ''[[Les Vagabonds du rêve]]'' de [[Charles-Félix Tavano]], photographie de [[Raymond Clunie]]
* [[1949]] : ''[[Eve et le serpent]]'' de [[Charles-Félix Tavano]], photographie de [[Raymond Clunie]]
* [[1949]] : ''[[On demande un assassin]]'' de [[Ernst Neubach]], photographie de [[Raymond Clunie]]
* [[1949]] : ''[[L'Atomique Monsieur Placido]]'' de [[Robert Hennion]], photographie de [[Raymond Clunie]]
* [[1952 au cinéma|1952]] : ''[[Cet âge est sans pitié]]'' de [[Marcel Blistène]], photographie de [[Raymond Clunie]]
* [[1952]] : ''[[Un jour avec vous]]'' de [[Jean-René Legrand]], photographie de [[Pierre Levent]]

=== Directeur de la photographie - Cinéma ===

* [[1950 au cinéma|1950]] : ''[[Un trou dans le mur]]'' de [[Emile Couzinet]]
* [[1953 au cinéma|1953]] : ''[[Le Témoin de minuit]]'' de [[Dimitri Kirsanoff]]
* [[1953]] : ''[[Bongolo et la princesse noire]]'' de [[André Cauvin]] - Sélection officielle - Festival de Cannes 1953
* [[1954 au cinéma|1954]] : ''[[Tourments (film, 1954)|Tourments]]'' de [[Jacques Daniel-Norman]]
* [[1954]] : ''[[Marchandes d'illusions]]'' de [[Raoul André]]
* [[1954]] : ''[[Les Clandestines]]'' de [[Raoul André]]
* [[1955 au cinéma|1955]] : ''[[Le Crâneur]]'' de [[Dimitri Kirsanoff]]
* [[1955]] : ''[[Dix-huit heures d'escale]]'' de [[René Jolivet]]
* [[1955]] : ''[[Cherchez la femme (film)|Cherchez la femme]]'' de [[Raoul André]]
* [[1955]] : ''[[Une fille épatante]]'' de [[Raoul André]]
* [[1956 au cinéma|1956]] : ''[[Les Aventures de Gil Blas de Santillane]]'' de [[René Jolivet]] et Ricardo Muñoz Suay
* [[1956]] : ''[[Ce soir les jupons volent]]'' de [[Dimitri Kirsanoff]]
* [[1957 au cinéma|1957]] : ''[[Miss Catastrophe (film, 1957)|Miss catastrophe]]'' de [[Dimitri Kirsanoff]]
* [[1957]] : ''[[Quelle sacrée soirée]]'' de [[Robert Vernay]]
* [[1957]] : ''[[Les Lavandières du Portugal]]'' de [[Pierre Gaspard-Huit]] et Ramón Torrado
* [[1958 au cinéma|1958]] : ''[[Julie la Rousse (film)|Julie La Rousse]]'' de [[Claude Boissol]]
* [[1958]] : ''[[Chaque jour a son secret]]'' de [[Claude Boissol]]
* [[1958]] : ''[[Les Affreux]]'' de [[Marc Allégret]]
* [[1959 au cinéma|1959]] : ''[[Bobosse (film)|Bobosse]]'' de [[Étienne Périer (réalisateur)|Étienne Périer]]
* [[1959]] : ''[[Le Fric]]'' de [[Maurice Cloche]]
* [[1960 au cinéma|1960]] : ''[[L'Eau à la bouche]]'' de [[Jacques Doniol-Valcroze]]
* [[1960]] : ''[[Marche ou crève (film)|Marche ou crève]]'' de [[Georges Lautner]]
* [[1960]] : ''[[Le Passage du Rhin]]'' de [[André Cayatte]] - Lion d'Or - Mostra de Venise 1960
* [[1961 au cinéma|1961]] : ''[[Napoléon II, l'aiglon]]'' de [[Claude Boissol]]
* [[1961]] : ''[[Alerte au barrage]]'' de [[Jacques Daniel-Norman]]
* [[1962 au cinéma|1962]] : ''[[La Chambre ardente (film)|La Chambre ardente]]'' de [[Julien Duvivier]]
* [[1962]] : ''[[Le Diable et les Dix Commandements|Le Diable et les dix commandements]]'' de [[Julien Duvivier]]
* [[1963 au cinéma|1963]] : ''[[L'Opéra de quat'sous (film, 1963)|L'Opéra de quat'sous]]'' de [[Wolfgang Staudte]]
* [[1963]] : ''[[Le Glaive et la Balance|Le Glaive et la balance]]'' de [[André Cayatte]] - Prix de la meilleure production à Gaumont, Trianon Films et Ultra Film - David di Donatello 1963 (César italien)
*[[1963]] : ''[[Le Train de Berlin est arrêté]]'' de Rolf Hädrich - Sélection officielle - Festival International du film de Berlin 1963
* [[1964 au cinéma|1964]] : ''[[Jean-Marc ou la Vie conjugale]]'' de [[André Cayatte]]
* [[1964]] : ''[[Françoise ou la Vie conjugale|Françoise ou la vie conjugale]]'' de [[André Cayatte]]
* [[1964]] : ''[[Le Journal d'une femme de chambre (film, 1964)|Le Journal d'une femme de chambre]]'' de [[Luis Buñuel]] - Prix de la meilleure actrice à Jeanne Moreau - Festival international du film de Karlovy Vary (République tchèque) 1964
* [[1965 au cinéma|1965]] : ''[[La Bonne Occase]]'' de [[Michel Drach]]
* [[1965]] : ''[[L'Amour à la chaîne]]'' de [[Claude de Givray]]
* [[1965]] : ''[[Corrida pour un espion]]'' de [[Maurice Labro]]
* [[1965]] : ''[[Les Corsaires]]'' de [[Claude Barma]] et [[Claude Boissol]]
* [[1968 au cinéma|1968]] : ''[[Sexyrella]]''  de [[Claude Mulot]]
* [[1969 au cinéma|1969]] : ''[[Un jeune couple]]'' de [[René Gainville]]
* [[1970 au cinéma|1970]] : ''[[Heureux qui comme Ulysse (film)|Heureux qui comme Ulysse]]'' de [[Henri Colpi]]
* [[1970]] : ''[[Teresa (film, 1970)|Teresa]]'' de [[Gérard Vergez]] - Prix de la meilleure actrice à Suzanne Flon - Festival international du film de Taormine (Sicile) 1970
* [[1970]] : ''[[La Rose écorchée]]'' de [[Claude Mulot]]
* [[1970]] : ''[[Alyse et Chloé]]'' de [[René Gainville]]
* [[1971 au cinéma|1971]] : ''[[Chronique d'un couple]]'' de [[Roger Coggio]]
* [[1971]] : ''[[La Saignée]]'' de [[Claude Mulot]]
* [[1973 au cinéma|1973]] : ''[[Les Divorcés]]'' de [[Louis Grospierre]]
* [[1973]] : ''[[Profession : Aventuriers]]'' de [[Claude Mulot]]
* [[1974 au cinéma|1974]] : ''[[Le Troisième Cri]]'' de [[Igaal Niddam]]
* [[1975 au cinéma|1975]] : ''[[Exhibition (film)|Exhibition]]'' de [[Jean-François Davy]] - Sélection officielle - Perspectives du cinéma français - Festival de Cannes 1975
* [[1977 au cinéma|1977]] : ''[[Marche pas sur mes lacets]]'' de [[Max Pécas]]
* [[1978 au cinéma|1978]] : ''[[Embraye bidasse, ça fume]]'' de [[Max Pécas]]
* [[1978]] : ''[[Exhibition 2]]'' de [[Jean-François Davy]]
* [[1978]] : ''[[Les Bidasses au pensionnat]]'' de [[Michel Vocoret]]
* [[1979 au cinéma|1979]] : ''[[Exhibition 79]]'' de [[Jean-François Davy]]
* [[1979]]: ''Les Aventures de Guidon Fûté'' de [[Jean-Marie Durand]]
* [[1979]] : ''[[On est venu là pour s'éclater]]'' de [[Max Pécas]]
* [[1980 au cinéma|1980]] : ''[[Les Nouveaux Romantiques]]'' de [[Mohamed Benayat]]
* [[1980]] : ''[[Mieux vaut être riche et bien portant que fauché et mal foutu]]'' de [[Max Pécas]]
* [[1981 au cinéma|1981]] : ''[[Belles, blondes et bronzées]]'' de [[Max Pécas]]
* [[1981]] : ''[[Les Bidasses aux grandes manœuvres]]'' de [[Raphaël Delpard]]
* [[1984 au cinéma|1984]] : ''[[Vivre pour survivre]]'' de [[Jean-Marie Pallardy]]
* [[1985 au cinéma|1985]] : ''Cameroon Connection'' de [[Alphonse Beni]]
* [[1986 au cinéma|1986]] : ''[[L'Araignée de satin]]'' de [[Jacques Baratier]]
* [[1987 au cinéma|1987]] : ''L'Ange de la mort'' de [[Andrea Bianchi]]
* [[1988 au cinéma|1988]] : ''[[Dark Mission : Les Fleurs du mal]]'' de [[Jesús Franco|Jess Franco]]

=== Directeur de la photographie - Télévision ===
* [[1965 à la télévision|1965]] : ''Histoire d'hommes'' (série télévisée), épisode ''Commando Grand Nord'' de [[Jean Dréville]]
* [[1965]] : ''Le Train bleu s'arrête treize fois'' (série télévisée), épisode ''On ne gagne qu'une fois : Cannes'' de [[Michel Drach]]
* [[1966 à la télévision|1966]] : ''L'Île au trésor'' (série télévisée)  de [[Wolfgang Liebeneiner]]
* [[1968 à la télévision|1968]] : ''S.O.S. fréquence 17'' (série télévisée), épisodes ''L'Escalade'' et ''Mystérieux objets célestes'' de [[Jean Dréville]]
* [[1973 à la télévision|1973]] : ''Le Premier Juré'' (série télévisée) de Roger Burckhardt
* [[1973]]:  ''Le Temps de vivre, le temps d'aimer'' (série télévisée) de [[Louis Grospierre]]
* [[1973 à la télévision|1973]] : ''Témoignages'' (série télévisée), épisode ''Un grand peintre'' de Raymond Barrat
* [[1974 à la télévision|1974]] : ''Le Dessous du ciel'' (série télévisée) de [[Roger Gillioz]]
* [[1975 à la télévision|1975]] : ''Typhelle et Tourteron'' (série télévisée) de [[Louis Grospierre]]
* [[1984 à la télévision|1984]] : ''[[7 sur 7]]'', émission hebdomadaire avec [[Anne Sinclair]], de Jean-Claude Delannoy et [[Jérôme Revon]]
* [[1990 à la télévision|1990]] : ''[[Salut les Musclés|Salut les musclés]]'' (série télévisée), épisodes de Gérard Espinasse et Jacques Samyn
* [[1991 à la télévision|1991]] : ''Cas de divorce'' (série télévisée) de Gérard Espinasse
* [[1993 à la télévision|1993]] : ''[[Famille fou rire]]'' (téléfilm) de Gérard Espinasse et Jacques Samyn

=== Scénariste ===
* [[1968 au cinéma|1968]] : ''[[Sexyrella]]'' de [[Claude Mulot]], écrit avec Claude Mulot et [[Jean Larriaga]]
* [[1968]] : ''[[Trois filles vers le soleil]]'' de Roger Fellous, écrit avec Claude Mulot et Philippe Le Franc

=== Réalisateur ===
* [[1949 au cinéma|1949]] : ''Premier roman'', court métrage co-réalisé avec Marcel Garand et [[Jacques Grassi]]
* [[1951 au cinéma|1951]] : ''A toute heure, en toute saison'', court métrage
* [[1957 au cinéma|1957]] : ''Le Chat perché'', court métrage
* [[1958 au cinéma|1958]] : ''Le Sang de la terre'', court métrage
* [[1968 au cinéma|1968]] : ''[[Trois filles vers le soleil]]'', long métrage (sous le pseudonyme de Roger Baumont)

=== Producteur ===
* [[1968 au cinéma|1968]] : ''[[Trois filles vers le soleil]]'' de Roger Fellous, co-produit avec Fritz Kretschmer
* [[1971 au cinéma|1971]] : ''[[Mourir d'aimer (film, 1971)|Mourir d'aimer]]'' de [[André Cayatte]], co-produit avec Lucien Massé - Grand Prix du cinéma français 1970

== Notes et références ==
{{Références}}

== Annexes ==
=== Article connexe ===
* ''[[Journal d'un homme simple]]'', de René Barjavel, Editions Denoël, 1982.
=== Liens externes ===
* ''Passé composé'' de Anne Sinclair, page 130, Editions Grasset, 2021.
* [http://www.afcinema.com/spip.php?page=recherche&recherche=%22Roger+Fellous%22 Roger Fellous] sur le site de l'[[Association française des directeurs de la photographie cinématographique]]
{{Liens}}
{{Portail|cinéma français|télévision française|réalisation|séries télévisées}}

{{DEFAULTSORT:Fellous, Roger}}
[[Catégorie:Naissance dans le 15e arrondissement de Paris]]
[[Catégorie:Directeur de la photographie français]]
[[Catégorie:Réalisateur français de cinéma]]
[[Catégorie:Réalisateur français de télévision]]
[[Catégorie:Scénariste français de cinéma]]
[[Catégorie:Producteur français de cinéma]]
[[Catégorie:Naissance en janvier 1919]]
[[Catégorie:Décès en février 2006]]
[[Catégorie:Décès à Issy-les-Moulineaux]]
[[Catégorie:Décès à 87 ans]]

title: Biographie

Naissance: 4 janvier 1919 · Paris

Décès: 4 février 2006 (à 87 ans) · Issy-les-Moulineaux

Nom de naissance: Roger Élie Fellous

Nationalité: française

Activités: Directeur de la photographie, scénariste, réalisateur de cinéma, producteur de cinéma

Fratrie: Maurice Fellous


text:
# Home Sweet Home Alone
Home Sweet Home Alone (Por fin solo en casa en España, y Mi pobre y dulce angelito en Hispanoamérica) es una película de comedia navideña estadounidense de 2021 dirigida por Dan Mazer con un guion de Mikey Day y Streeter Seidell. Es la sexta película de la franquicia Home Alone. La película es producida por 20th Century Studios como una película original de Disney+, la primera película de 20th Century Studios producida para el streaming. Se anunció después de que The Walt Disney Company adquiriera los estudios de 21st Century Fox y heredara los derechos cinematográficos de la franquicia Home Alone. La película está protagonizada por Ellie Kemper, Rob Delaney, Archie Yates, Aisling Bea, Kenan Thompson, Pete Holmes, Ally Maki y Chris Parnell.

## Argumento
Jeff y Pam McKenzie están tratando de vender su casa, pero no se lo han dicho a sus hijos, Abby y Chris. Jeff había perdido su trabajo y el salario de Pam no puede permitirse mantener su casa. Para empeorar las cosas, el desagradable y exitoso hermano de Jeff, Hunter, su esposa, Mei, y su hijo Ollie, han decidido quedarse con ellos en Navidad. Durante una jornada de puertas abiertas, Max Mercer y su madre Carol pasan a usar el baño. Max tiene un breve intercambio con Jeff, durante el cual este último revela una caja de muñecas viejas, incluida una deformada con la cara al revés. Carol comenta cómo las muñecas con deformidades inusuales tienden a venderse debido a su rareza. Cuando Max y Carol regresan a casa, toda la familia se prepara para irse a Tokio, Japón, para las vacaciones, y Carol se marcha antes que el resto de la familia. Max, molesto por el alboroto, decide esconderse en el coche aparcado en el garaje y se queda dormido.
Preocupado por perder su hogar, Jeff va a recuperar la muñeca, solo para descubrir que falta. Creyendo que Max lo robó, se las arregla para localizar a la casa Mercer al día siguiente, solo para encontrar que toda la familia se marcha apresuradamente. Durante la conmoción, escucha el código de seguridad y ve dónde está escondida la llave de la casa. Se lo cuenta a Pam y aceptan ir a robar la muñeca por la noche. Mientras tanto, Max descubre que toda la familia se ha ido y lo aprovecha para divertirse, aunque rápidamente se aburre y anhela volver a verlos a todos. Mientras tanto, Jeff y Pam llegan a la casa de Mercer y entran. Max los oye hablar de tener un "niño feo" y asume que están hablando de vendérselo a una anciana. Intenta asustarlos llamando a la policía. Llega el oficial Buzz McCallister, pero Pam logra desviarlo. Max se da cuenta de que si se entera de que estaba solo en casa, sus padres podrían ser arrestados.
Carol descubre que Max se ha quedado solo en casa y compra un boleto para regresar. Los McKenzie se dirigen a la iglesia al día siguiente, donde se encuentran con su agente de bienes raíces, Gavin Washington, quien les dice que tienen un comprador, pero que deben decidir antes de fin de año; presionarlos. Max llega y, sin saberlo, conversa con el hijo de Jeff y Pam, Chris, quien con simpatía le da su pistola nerf. Jeff y Pam ven a Max hablando con un anciano después y asumen que ella es su abuela. Deciden irrumpir en la casa una vez más mientras el resto de su familia todavía está en la iglesia. Se escabullen por la parte trasera de la casa, pero terminan en el patio trasero del vecino. Max los escucha una vez más conspirar con Jeff accediendo a llegar vestido como Santa en un esfuerzo por engañarlo. Max responde colocando trampas en su casa mientras Jeff y Pam esperan a que su familia se duerma en Nochebuena.
Jeff y Pam son sometidos a las trampas de Max, durante las cuales descubren que Max no robó la muñeca, sino que robó una lata de refresco. Ellos aclaran el malentendido, pero descubren que Max también está solo en casa y aceptan dejarlo quedarse con ellos hasta que su madre regrese. Mientras explican toda la situación a su familia, resulta que Ollie robó la muñeca y logró recuperarla de manera segura, asegurando así que los McKenzies se quedarán. Carol llega para recoger a Max y, habiéndose mudado a su casa hace solo dos meses, encuentra amigos en los McKenzies y les agradece por cuidar de Max. Un año después, los Mercer y los McKenzie cenan juntos en Navidad, Jeff consiguió un nuevo trabajo y le da a Max de buena gana el refresco que ansiaba el año anterior.

## Reparto
- Archie Yates como Max Mercer, un niño que sus padres dejan accidentalmente en casa.
- Ellie Kemper como Pam Fritzovski, una criminal
- Rob Delaney como Jeff Mckenzie, un criminal y esposo de Pam.
- Aisling Bea como Carol Mercer, madre de Max.
- Kenan Thompson como Gavin
- Ally Maki como Mei
- Pete Holmes como Blake Mercer, padre de Max.
- Chris Parnell como el tío Stu, tío de Max.
- Timothy Simons como Hunter
- Andy Daly como Mike
- Mikey Day como un sacerdote

Además, Devin Ratray reanuda su papel de Buzz McCallister de Home Alone (1990) y Home Alone 2: Lost in New York (1992) con el personaje ahora trabajando como un policía.

## Producción

### Desarrollo
El 6 de agosto de 2019, el director ejecutivo de Disney, Bob Iger, anunció que se estaba desarrollando una nueva película de la franquicia Home Alone, titulada Home Alone. En octubre, Dan Mazer había iniciado negociaciones para dirigir la película, con un guion coescrito por Mikey Day y Streeter Seidell. Hutch Parker y Dan Wilson se desempeñaron como productores.

### Casting
En diciembre de 2019, Archie Yates, Rob Delaney y Ellie Kemper fueron anunciados como coprotagonistas de la película. En julio de 2020, se informó que Ally Maki, Kenan Thompson, Chris Parnell, Aisling Bea, Pete Holmes, Timothy Simons y Mikey Day se habían unido al elenco. En abril de 2020, se informó que Macaulay Culkin, quien interpretó a Kevin McCallister en las dos primeras películas, repetiría su papel en un cameo; Culkin negó esto. En agosto de 2021, se anunció que aparecería Devin Ratray, quien interpretó a Buzz McCallister en las dos primeras películas.

### Rodaje
El rodaje comenzó en febrero de 2020, en Canadá. En marzo, la filmación se detuvo debido a la pandemia de COVID-19 y las restricciones de la industria en todo el mundo. En noviembre de 2020, Disney anunció que todas sus películas que habían sido pospuestas por el coronavirus habían reanudado el rodaje y, en algunos casos, completaron el rodaje.

## Lanzamiento

### Marketing
El primer tráiler se lanzó el 12 de octubre de 2021. Recibió respuestas negativas de los fanáticos y recibió más de 64 000 dislikes en YouTube.

### Streaming
La película se estrenó exclusivamente en Disney+ el 12 de noviembre de 2021, como parte de su Disney+ Day, conmemorando su segundo aniversario de la plataforma.

wikiname: eswiki

title: Home Sweet Home Alone

in_language: es

wikitext:
{{Ficha de película
| título = ''Mi pobre y dulce angelito'' (Hispanoamérica) <br> ''Por fin solo en casa'' (España)
| país = Estados Unidos
| estreno = 2021
| guion = {{Lista simple|
* Mikey Day
* Streeter Seidell
}}
| dirección = Dan Mazer
| producción = {{Lista simple|
* Hutch Parker
* Dan Wilson
}}
| distribución =  [[Disney+]]
| productora = {{Lista simple|
* [[20th Century Studios]]
* Hutch Parker Entertainment
}}
| protagonistas = {{Lista simple|
* [[Ellie Kemper]]
* [[Rob Delaney]]
* [[Archie Yates]]
* [[Aisling Bea]]
* [[Kenan Thompson]]
* [[Pete Holmes]]
* [[Ally Maki]]
* [[Chris Parnell]]
}}
| idioma = Inglés
| historia = {{Lista simple|
* Mikey Day
* Streeter Seidell
* John Hughes
}}
| estreno1 = {{Fecha|12|11|2021}}
| título original = Home Sweet Home Alone
| precedida_por = [[Home Alone: The Holiday Heist]] (2012)
}}

'''''Home Sweet Home Alone''''' ('''''Por fin solo en casa''''' en España, y '''''Mi pobre y dulce angelito''''' en [[Hispanoamérica]]) es una película de [[Comedia cinematográfica|comedia]] [[Navidad|navideña]] estadounidense de 2021 dirigida por Dan Mazer con un guion de Mikey Day y Streeter Seidell. Es la sexta película de la franquicia Home Alone. La película es producida por [[20th Century Studios]] como una película original de [[Disney+]], la primera película de 20th Century Studios producida para el streaming. Se anunció después de que [[The Walt Disney Company]] adquiriera los estudios de [[21st Century Fox]] y heredara los derechos cinematográficos de la franquicia ''Home Alone''.<ref>{{Cita web|url=https://www.hollywoodreporter.com/news/general-news/jojo-rabbit-breakout-archie-yates-lead-home-alone-reboot-1261606/|título=‘Jojo Rabbit’ Breakout Archie Yates to Lead ‘Home Alone’ Reboot|apellido=Kit|nombre=Mia Galuppo,Borys|fecha=2019-12-11|sitioweb=The Hollywood Reporter|idioma=en-US|urlarchivo=https://web.archive.org/web/20211017213529/https://www.hollywoodreporter.com/news/general-news/jojo-rabbit-breakout-archie-yates-lead-home-alone-reboot-1261606/|fechaarchivo=17 de octubre de 2021|fechaacceso=17 de octubre de 2021|deadurl=}}</ref> La película está protagonizada por [[Ellie Kemper]], [[Rob Delaney]], [[Archie Yates]], [[Aisling Bea]], [[Kenan Thompson]], [[Pete Holmes]], [[Ally Maki]] y [[Chris Parnell]].

== Argumento ==
Jeff y Pam McKenzie están tratando de vender su casa, pero no se lo han dicho a sus hijos, Abby y Chris. Jeff había perdido su trabajo y el salario de Pam no puede permitirse mantener su casa. Para empeorar las cosas, el desagradable y exitoso hermano de Jeff, Hunter, su esposa, Mei, y su hijo Ollie, han decidido quedarse con ellos en Navidad. Durante una jornada de puertas abiertas, Max Mercer y su madre Carol pasan a usar el baño. Max tiene un breve intercambio con Jeff, durante el cual este último revela una caja de muñecas viejas, incluida una deformada con la cara al revés. Carol comenta cómo las muñecas con deformidades inusuales tienden a venderse debido a su rareza. Cuando Max y Carol regresan a casa, toda la familia se prepara para irse a Tokio, Japón, para las vacaciones, y Carol se marcha antes que el resto de la familia. Max, molesto por el alboroto, decide esconderse en el coche aparcado en el garaje y se queda dormido.

Preocupado por perder su hogar, Jeff va a recuperar la muñeca, solo para descubrir que falta. Creyendo que Max lo robó, se las arregla para localizar a la casa Mercer al día siguiente, solo para encontrar que toda la familia se marcha apresuradamente. Durante la conmoción, escucha el código de seguridad y ve dónde está escondida la llave de la casa. Se lo cuenta a Pam y aceptan ir a robar la muñeca por la noche. Mientras tanto, Max descubre que toda la familia se ha ido y lo aprovecha para divertirse, aunque rápidamente se aburre y anhela volver a verlos a todos. Mientras tanto, Jeff y Pam llegan a la casa de Mercer y entran. Max los oye hablar de tener un "niño feo" y asume que están hablando de vendérselo a una anciana. Intenta asustarlos llamando a la policía. Llega el oficial Buzz McCallister, pero Pam logra desviarlo. Max se da cuenta de que si se entera de que estaba solo en casa, sus padres podrían ser arrestados.

Carol descubre que Max se ha quedado solo en casa y compra un boleto para regresar. Los McKenzie se dirigen a la iglesia al día siguiente, donde se encuentran con su agente de bienes raíces, Gavin Washington, quien les dice que tienen un comprador, pero que deben decidir antes de fin de año; presionarlos. Max llega y, sin saberlo, conversa con el hijo de Jeff y Pam, Chris, quien con simpatía le da su pistola nerf. Jeff y Pam ven a Max hablando con un anciano después y asumen que ella es su abuela. Deciden irrumpir en la casa una vez más mientras el resto de su familia todavía está en la iglesia. Se escabullen por la parte trasera de la casa, pero terminan en el patio trasero del vecino. Max los escucha una vez más conspirar con Jeff accediendo a llegar vestido como Santa en un esfuerzo por engañarlo. Max responde colocando trampas en su casa mientras Jeff y Pam esperan a que su familia se duerma en Nochebuena.

Jeff y Pam son sometidos a las trampas de Max, durante las cuales descubren que Max no robó la muñeca, sino que robó una lata de refresco. Ellos aclaran el malentendido, pero descubren que Max también está solo en casa y aceptan dejarlo quedarse con ellos hasta que su madre regrese. Mientras explican toda la situación a su familia, resulta que Ollie robó la muñeca y logró recuperarla de manera segura, asegurando así que los McKenzies se quedarán. Carol llega para recoger a Max y, habiéndose mudado a su casa hace solo dos meses, encuentra amigos en los McKenzies y les agradece por cuidar de Max. Un año después, los Mercer y los McKenzie cenan juntos en Navidad, Jeff consiguió un nuevo trabajo y le da a Max de buena gana el refresco que ansiaba el año anterior.

== Reparto ==
{{lista columnas|3|
* [[ Archie Yates]] como Max Mercer, un niño que sus padres dejan accidentalmente en casa.
* [[Ellie Kemper]] como Pam Fritzovski, una criminal
* [[Rob Delaney]] como Jeff Mckenzie, un criminal y esposo de Pam.
* [[Aisling Bea]] como Carol Mercer, madre de Max.
* [[Kenan Thompson]] como Gavin
* [[Ally Maki]] como Mei
* [[Pete Holmes]] como Blake Mercer, padre de Max.
* [[Chris Parnell]] como el tío Stu, tío de Max.
* [[Timothy Simons]] como Hunter
* Andy Daly como Mike
* Mikey Day como un sacerdote
}}
Además, [[Devin Ratray]] reanuda su papel de Buzz McCallister de ''[[Home Alone]]'' (1990) y ''[[Home Alone 2: Lost in New York]]'' (1992) con el personaje ahora trabajando como un policía.<ref>{{Cita web|url=https://screenrant.com/home-alone-2021-release-date-cast-story-updates/|título=Home Alone Reboot News & Updates: Everything We Know|fechaacceso=2021-08-18|fecha=2021-08-18|sitioweb=ScreenRant|idioma=en-US}}</ref>

== Producción ==

=== Desarrollo ===
El 6 de agosto de 2019, el director ejecutivo de Disney, Bob Iger, anunció que se estaba desarrollando una nueva película de la franquicia Home Alone, titulada Home Alone.<ref>{{Cita web|url=https://www.cnn.com/2019/08/07/movies/disney-home-alone-intl-scli/index.html|título=Disney to remake 'Home Alone' for its streaming service|apellido=Woodyatt|nombre=By Amy|fecha=2019-08-07|sitioweb=CNN|idioma=en|urlarchivo=https://web.archive.org/web/20211017213523/https://www.cnn.com/2019/08/07/movies/disney-home-alone-intl-scli/index.html|fechaarchivo=17 de octubre de 2021|fechaacceso=17 de octubre de 2021|deadurl=}}</ref><ref>{{Cita noticia|título=Home Alone and Night at the Museum remakes coming from Disney|url=https://www.bbc.com/news/newsbeat-49260934|periódico=BBC News|fecha=2019-08-07|idioma=en-GB|urlarchivo=https://web.archive.org/web/20211017213529/https://www.bbc.com/news/newsbeat-49260934|fechaarchivo=17 de octubre de 2021|fechaacceso=17 de octubre de 2021|deadurl=}}</ref> En octubre, Dan Mazer había iniciado negociaciones para dirigir la película, con un guion coescrito por Mikey Day y Streeter Seidell. Hutch Parker y Dan Wilson se desempeñaron como productores.<ref>{{Cita web|url=https://observer.com/2019/10/disney-fox-home-alone-reboot-info-details/|título=Exclusive: New Details on Disney-Fox’s ‘Home Alone’ Reboot|fechaacceso=2020-07-21|fecha=2019-10-01|sitioweb=Observer|idioma=en-US|urlarchivo=https://web.archive.org/web/20211017213529/https://observer.com/2019/10/disney-fox-home-alone-reboot-info-details/|fechaarchivo=17 de octubre de 2021|deadurl=}}</ref><ref>{{Cita web|url=https://collider.com/home-alone-reboot-disney-plus-filmmakers/|título=Home Alone Reboot: Dan Mazer in Talks to Direct for Disney Plus|fechaacceso=2020-07-21|fecha=2019-10-01|sitioweb=Collider|idioma=en-US|urlarchivo=https://web.archive.org/web/20211017213523/https://collider.com/home-alone-reboot-disney-plus-filmmakers/|fechaarchivo=17 de octubre de 2021|deadurl=}}</ref>

=== Casting ===
En diciembre de 2019, [[Archie Yates]], [[Rob Delaney]] y [[Ellie Kemper]] fueron anunciados como coprotagonistas de la película.<ref>{{Cita web|url=https://variety.com/2019/film/news/home-alone-reboot-archie-yates-ellie-kemper-rob-delaney-1203432212/|título=‘Home Alone’ Reboot Taps ‘Jojo Rabbit’s’ Archie Yates, Ellie Kemper, Rob Delaney (EXCLUSIVE)|fechaacceso=2021-10-17|apellido=Kroll|nombre=Justin|fecha=2019-12-11|sitioweb=Variety|idioma=en-US}}</ref><ref>{{Cita web|url=https://www.slashfilm.com/571015/home-alone-reboot-cast/|título=Home Alone Reboot Casts Jojo Rabbit Actor Archie Yates|fechaacceso=2021-10-17|apellido=Pearson|nombre=Ben|fecha=2019-12-10|sitioweb=SlashFilm.com|idioma=en-US}}</ref> En julio de 2020, se informó que [[Ally Maki]], [[Kenan Thompson]], [[Chris Parnell]], [[Aisling Bea]], [[Pete Holmes]], [[Timothy Simons]] y Mikey Day se habían unido al elenco.<ref name=":0">{{Cita web|url=https://deadline.com/2020/07/disney-plus-home-alone-reboot-kenan-thompson-ally-maki-and-chris-parnell-1202986955/|título=Disney+ ‘Home Alone’ Reboot Adds Kenan Thompson, Ally Maki And Chris Parnell|fechaacceso=2021-10-17|apellido=Ramos|nombre=Dino-Ray|fecha=2020-07-16|sitioweb=Deadline|idioma=en-US}}</ref> En abril de 2020, se informó que [[Macaulay Culkin]], quien interpretó a Kevin McCallister en las dos primeras películas, repetiría su papel en un cameo;<ref>{{Cita web|url=https://www.audacy.com/alt1037dfw/blogs/camfield/macaulay-culkin-paid-over-2500000-for-home-alone-reboot|título=Macaulay Culkin Paid Over $2,500,000 For ‘Home Alone’ Reboot|fechaacceso=2021-10-17|fecha=2020-04-10|sitioweb=www.audacy.com|idioma=en}}</ref><ref>{{Cita web|url=https://www.nme.com/news/film/macaulay-culkin-reportedly-set-to-appear-in-home-alone-reboot-2643990|título=Macaulay Culkin reportedly set to appear in 'Home Alone' reboot|fechaacceso=2021-10-17|fecha=2020-04-09|sitioweb=NME|idioma=en-GB}}</ref> Culkin negó esto.<ref>{{Cita web|url=https://twitter.com/incredibleculk/status/1448078336626872320|título=Hey y'all. Just a heads up since I've been getting this question a lot today:
I am NOT in the new Home Alone reboot.

I wish all involved the best of luck though.|fechaacceso=2021-10-13|autor=@IncredibleCulk|sitioweb=Twitter|idioma=es-US}}</ref> En agosto de 2021, se anunció que aparecería [[Devin Ratray]], quien interpretó a Buzz McCallister en las dos primeras películas.<ref name=":1">{{Cita web|url=https://deadline.com/2021/08/home-sweet-home-alone-release-date-disney-plus-1234813476/|título=‘Home Alone’ Revival Gets Fall Release Date On Disney+|fechaacceso=2021-08-12|apellido=Hipes|nombre=Patrick|fecha=2021-08-12|sitioweb=Deadline|idioma=en-US}}</ref>

=== Rodaje ===
El rodaje comenzó en febrero de 2020, en Canadá.<ref>{{Cita web|url=https://www.hollywoodreporter.com/news/general-news/jojo-rabbit-breakout-archie-yates-lead-home-alone-reboot-1261606/|título=‘Jojo Rabbit’ Breakout Archie Yates to Lead ‘Home Alone’ Reboot|fechaacceso=2021-10-17|apellido=Kit|nombre=Mia Galuppo,Borys|sitioweb=The Hollywood Reporter|idioma=en-US|urlarchivo=https://web.archive.org/web/20211017213529/https://www.hollywoodreporter.com/news/general-news/jojo-rabbit-breakout-archie-yates-lead-home-alone-reboot-1261606/|fechaarchivo=17 de octubre de 2021|deadurl=}}</ref> En marzo, la filmación se detuvo debido a la pandemia de [[Pandemia de COVID-19|COVID-19]] y las restricciones de la industria en todo el mundo.<ref name=":0" /><ref>{{Cita web|url=https://deadline.com/2020/03/disney-pausing-production-movies-little-mermaid-home-alone-nightmare-alley-coronavirus-1202882556/|título=Disney Pausing Production On Features ‘Little Mermaid’, ‘Home Alone’, ‘Nightmare Alley’ & More Until Coronavirus Calms Down|fechaacceso=2021-10-17|apellido=D'Alessandro|nombre=Anthony|fecha=2020-03-13|sitioweb=Deadline|idioma=en-US}}</ref><ref>{{Cita web|url=https://variety.com/feature/coronavirus-live-news-hollywood-entertainment-movies-tv-events-1203531986/|título=Coronavirus Live Updates: France Shuts Down Stores, Trump Expands Travel Ban|fechaacceso=2021-10-17|apellido=Staff|nombre=Variety|fecha=2020-03-14|sitioweb=Variety|idioma=en-US}}</ref> En noviembre de 2020, Disney anunció que todas sus películas que habían sido pospuestas por el coronavirus habían reanudado el rodaje y, en algunos casos, completaron el rodaje.<ref>{{Cita web|url=https://screenrant.com/disney-movies-filming-delayed-update-bob-chapek/|título=Disney Confirms ALL Movies Shut Down For COVID Have Restarted Or Completed Filming|fechaacceso=2020-11-13|fecha=2020-11-13|sitioweb=ScreenRant|idioma=en-US}}</ref>

== Lanzamiento ==

=== Marketing ===
El primer tráiler se lanzó el 12 de octubre de 2021. Recibió respuestas negativas de los fanáticos y recibió más de 64 000 ''dislikes'' en YouTube.<ref>{{Cita web|url=https://pop.inquirer.net/115836/home-alone-reboot-trailer-receives-negative-reactions-from-fans|título=Home Alone reboot trailer receives negative reactions from fans|fechaacceso=2021-10-17|fecha=2021-10-15|sitioweb=InqPOP!|idioma=en}}</ref>

=== Streaming ===
La película se estrenó exclusivamente en [[Disney+]] el 12 de noviembre de 2021, como parte de su Disney+ Day, conmemorando su segundo aniversario de la plataforma.<ref name=":1" />

== Referencias ==
<references />
== Enlaces externos ==
{{IMDb título|11012066|Home Sweet Home Alone}}

{{Control de autoridades}}
[[Categoría:Películas de 2021]]
[[Categoría:Películas con música de John Debney]]
[[Categoría:Películas navideñas]]
[[Categoría:Películas de Estados Unidos]]
[[Categoría:Películas de 20th Century Studios]]
[[Categoría:Películas infantiles de comedia de Estados Unidos]]
[[Categoría:Películas cómicas de los años 2020]]
[[Categoría:Películas dirigidas por Dan Mazer]]

title: Home Sweet Home Alone

Título: Mi pobre y dulce angelito (Hispanoamérica) · Por fin solo en casa (España)

title: Ficha técnica

Dirección: - Dan Mazer

Producción: - Hutch Parker - Dan Wilson

Guion: - Mikey Day - Streeter Seidell

Historia: - Mikey Day - Streeter Seidell - John Hughes

Basada en: Home Alone

Música: John Debney

Fotografía: Mitchell Amundsen

Montaje: David Rennie

Protagonistas: - Ellie Kemper - Rob Delaney - Archie Yates - Aisling Bea - Kenan Thompson - Pete Holmes - Ally Maki - Chris Parnell

Ficha técnica: Ver todos los créditos (IMDb)

title: Datos y cifras

País: Estados Unidos

Estreno: 12 de noviembre de 2021

Género: Comedia

Duración: 93 minutos

Idioma(s): Inglés

title: Compañías

Productora: - 20th Century Studios - Hutch Parker Entertainment

Distribución: Disney+

title: Sucesión de películas

Home Alone: The Holiday Heist (2012): Home Sweet Home Alone

Sucesión de películas: Ficha en IMDb · Ficha en FilmAffinity


text:
# Cà Chiavello
Cà Chiavello is een klein dorp (curazia) in de gemeente Faetano in San Marino.

wikiname: nlwiki

title: Cà Chiavello

in_language: nl

wikitext:
{{Infobox plaats in land
| land     = San Marino
| map      =
| naam     = Cà Chiavello
| gemeente = [[Bestand:Faetano.JPG|20px|kaderloos]] [[Faetano]]
| area     =
| inwoners =
| census   =
| km2      =
| hoogte   = 350
| tijdzone = [[UTC+1]]
| postcode = RSM-47896
| netnummer = +378 (0549)
| kenteken = RSM
| image    =
| caption  =
| lat_deg  = 43
| lat_min  = 55
| lat_sec  =
| lat_dir  = N
| lon_deg  = 12
| lon_min  = 29
| lon_sec  =
| lon_dir  = E
| portaal = San Marino
}}

'''Cà Chiavello''' is een klein dorp (''curazia'') in de gemeente [[Faetano]] in [[San Marino]].

{{Navigatie bestuurlijke indeling San Marino}}
{{Coor title dms|43|55|0.17|N|12|28|56.8|E|scale:3125_type:city_region:SM}}

[[Categorie:Plaats in San Marino]]

title: Situering

Gemeente: Faetano

title: Overig

Kenteken: RSM

Portaal: San Marino


text:
# باناواسی
باناواسی (به انگلیسی: Banavasi) یک منطقهٔ مسکونی در هند است که در بخش اتر واقع شده‌است. باناواسی ۴٬۲۶۷ نفر جمعیت دارد.

wikiname: fawiki

title: باناواسی

in_language: fa

wikitext:
{{Infobox settlement
|name=باناواسی
|other_name=
|nickname=Pampana Banavasi
|settlement_type=روستا
|image_skyline=Banavasi Madhukeshwara temple.JPG
|image_alt=
|image_caption=Madhukeshwara Temple at Banavasi
|pushpin_map=India#India Karnataka
|pushpin_label_position=right
|pushpin_map_alt=
|pushpin_map_caption=Location in Karnataka, India
|coordinates={{coord|14.5341|N|75.0177|E|display=inline,title}}|subdivision_type=کشور
|subdivision_name={{flag|India}}|subdivision_type1=[[ایالت‌ها و قلمروهای هند|ایالت]]
|subdivision_name1=[[کارناتاکا]]
|subdivision_type2=[[فهرست بخش‌های هند]]
|subdivision_name2=[[بخش اتر]]
|established_title=<!-- Established -->
|established_date=
|founder=
|named_for=
|government_type=
|governing_body=
|unit_pref=Metric
|area_footnotes=
|area_rank=
|area_total_km2=
|elevation_footnotes=
|elevation_m=
|population_total=۴۲۶۷
|population_as_of=۲۰۰۵
|population_rank=
|population_density_km2=auto
|population_demonym=
|population_footnotes=
|demographics_type1=زبان‌ها
|demographics1_title1=رسمی
|demographics1_info1=[[زبان کانارا]]
|timezone1=[[زمان استاندارد هند]]
|utc_offset1=+۵:۳۰
|postal_code_type=[[Postal Index Number|PIN]]
|postal_code=۵۸۱ ۳۱۸
|area_code_type=کد تلفن
|area_code=۰۸۳۸۴
|registration_plate=
|website=
|footnotes=
}}
'''باناواسی''' (به [[زبان انگلیسی|انگلیسی]]: Banavasi) یک منطقهٔ مسکونی در [[هند]] است که در [[بخش اتر]] واقع شده‌است.<ref>{{یادکرد-ویکی |پیوند=https://en.wikipedia.org/w/index.php?title=Banavasi&redirect=no&oldid=916220315 |عنوان=Banavasi|بازیابی  = |زبان=انگلیسی}}</ref> باناواسی ۴٬۲۶۷ نفر جمعیت دارد.

== جستارهای وابسته ==
* [[فهرست شهرهای هند]]

== منابع ==
{{پانویس}}

== پیوند به بیرون ==
{{ویکی‌انبار-رده|Banavasi}}

{{هند-خرد}}

[[رده:بازبینی گمر شهرهای هند]]

[[رده:پایتخت‌های تاریخی هند]]
[[رده:جاذبه‌های گردشگری در بخش اوتار کانرا]]

title: باناواسی

ایالت: کارناتاکا

فهرست بخشهای هند: بخش اتر

title: جمعیت (۲۰۰۵)

• کل: ۴۲۶۷

title: زبان‌ها

• رسمی: زبان کانارا

منطقهٔ زمانی: یوتی‌سی +۵:۳۰ (زمان استاندارد هند)

PIN: ۵۸۱ ۳۱۸

کد تلفن: ۰۸۳۸۴


text:
# Mr. Meat
Mr. Meat (укр: Пан Міт, Містер М'ясо) — гра розробників Keplerians у жанрі survival horror та втеча.
Спочатку була розроблена Kalipso Games, коли Keplerians пізніше представили гру.

## Сюжет
Якийсь м'ясник на прізвисько Пан Міт викрадає свою співробітницю Амелію Кларк і ховає її у своїй секретній лабораторії. Протагоніст гри — детектив Ентоні приїжджає до компанії Mr. Meat де знаходить божевільного м'ясника-вбивцю, який прагне крові. Його основні цілі — врятувати Амелію, заарештувати пана міта чи врятувати дочку — Ребекку.

## Персонажі

#### Ентоні
Ентоні Мюллер (англ. Anthony Muller) — головний герой. Ентоні — мисливець за головами, який, імовірно, збирає винагороди та рятує людей, щоб заробити гроші.

#### Ребекка
Ребекка Метені (англ. Rebecca Meteny) — старша дочка Джеффрі й Сьюзен, а також старша сестра Мішель. Ребекка — перша дитина Джеффрі й Сьюзен, а також старша сестра Мішель. Вона жила звичайним життям зі своєю сім’єю, доки Сьюзен не зрадила Джеффрі з Френком, а Джеффрі в гніві перетворив Френка на Свиню 13. Джеффрі вигнав Сьюзен і Мішель зі свого дому та розлучився, але залишив Ребекку під своєю опікою, замкнувши в собі його гараж. У якийсь момент Ребекка впала в колодязь, що вів до казана, повного червоної рідини, яка перетворює будь-кого на свиню, і в кінцевому підсумку проковтнула трохи, таким чином перетворивши себе на напівсвиню. Вона також любить яблука.

#### Доктор Вайт
Доктор Вайт (англ. Dr. White)  — тритагоніст і другорядний персонаж франшизи, який є вченим. Доктор Уайт почав працювати з Джеффрі та його компанією наприкінці 1989 року, і разом з іншими колегами вони перетворювали людей на свиней і були надто налякані, щоб піти. 13 січня 1990 року він почав розмовляти з дочкою Джеффрі, Ребеккою, а 18 лютого 1990 року він сказав Ребеці бути сильною та протистояти своєму батькові, але 19 лютого 1990 року Ребекка дізналася про експерименти свого батька і була перетворена на свиню після падіння в колодязь, а коли Джеффрі замкнув її в клітку, доктор Вайт у страху втік.

#### Пан Міт
Джеффрі Метені {англ. Jeffrey Meteny), відомий під своїм псевдонімом Пан Міт/Містер М'ясо (англ. Mr. Meat) — головний антагоніст франшизи, який є серійним вбивцею і різником

#### Френк Міллер
Свиня 13 (англ. Pig 13), також відомий Френк Міллер (англ. Frank Miller) — персонаж, який він, улюбленець свині містера Міта.

## ікаві факти
|  | Ця стаття є заготовкою. Ви можете допомогти проєкту, доробивши її. Це повідомлення варто замінити точнішим. |

wikiname: ukwiki

title: Mr. Meat

in_language: uk

wikitext:
{{без джерел|дата=червень 2024}}
{{Відеогра
| назва = Mr. Meat
| зображення =
| розмір =
| підпис =
| розробники = Keplerians Horror Games
| видавці = Keplerians Horror Games
| мова інтерфейсу = [[англійська мова]] та інші
| наступна гра = Mr Meat 2: Prison Break
| дата випуску = [[19 жовтня]], [[2018]] (Psychopath Hunt)

[[3 квітня]], [[2019]]
| жанр = [[горор]]
| платформа = [[Android]]
[[iOS]]
| рушій =
| режим = [[Однокористувацька гра]]
| сайт = https://keplerians.com/mr-meat/
| версія =
}}

'''Mr. Meat''' ([[укр]]: Пан Міт, Містер М'ясо) — гра розробників Keplerians у жанрі survival horror та втеча.

Спочатку була розроблена Kalipso Games, коли Keplerians пізніше представили гру.

== Сюжет ==
Якийсь м'ясник на прізвисько Пан Міт викрадає свою співробітницю Амелію Кларк і ховає її у своїй секретній лабораторії. Протагоніст гри — детектив Ентоні приїжджає до компанії Mr. Meat де знаходить божевільного м'ясника-вбивцю, який прагне крові. Його основні цілі — врятувати Амелію, заарештувати пана міта чи врятувати дочку — Ребекку.

== Геймплей ==

== Персонажі ==

==== Ентоні ====
'''Ентоні Мюллер''' (англ. Anthony Muller) — головний герой. Ентоні — мисливець за головами, який, імовірно, збирає винагороди та рятує людей, щоб заробити гроші.

==== Ребекка ====
'''Ребекка Метені''' (англ. Rebecca Meteny) — старша дочка Джеффрі й Сьюзен, а також старша сестра Мішель. Ребекка — перша дитина Джеффрі й Сьюзен, а також старша сестра Мішель. Вона жила звичайним життям зі своєю сім’єю, доки Сьюзен не зрадила Джеффрі з Френком, а Джеффрі в гніві перетворив Френка на Свиню 13. Джеффрі вигнав Сьюзен і Мішель зі свого дому та розлучився, але залишив Ребекку під своєю опікою, замкнувши в собі його гараж. У якийсь момент Ребекка впала в колодязь, що вів до казана, повного червоної рідини, яка перетворює будь-кого на свиню, і в кінцевому підсумку проковтнула трохи, таким чином перетворивши себе на напівсвиню. Вона також любить яблука.

==== Доктор Вайт ====
'''Доктор Вайт''' (англ. Dr. White)  — тритагоніст і другорядний персонаж франшизи, який є вченим. Доктор Уайт почав працювати з Джеффрі та його компанією наприкінці 1989 року, і разом з іншими колегами вони перетворювали людей на свиней і були надто налякані, щоб піти. 13 січня 1990 року він почав розмовляти з дочкою Джеффрі, Ребеккою, а 18 лютого 1990 року він сказав Ребеці бути сильною та протистояти своєму батькові, але 19 лютого 1990 року Ребекка дізналася про експерименти свого батька і була перетворена на свиню після падіння в колодязь, а коли Джеффрі замкнув її в клітку, доктор Вайт у страху втік.

==== Пан Міт ====
'''Джеффрі Метені''' {англ. Jeffrey Meteny), відомий під своїм псевдонімом '''Пан Міт/Містер М'ясо''' (англ. Mr. Meat) — головний антагоніст франшизи, який є серійним вбивцею і різником

==== Френк Міллер ====
'''Свиня 13''' (англ. Pig 13), також відомий '''Френк Міллер''' (англ. Frank Miller) — персонаж, який він, улюбленець свині містера Міта.

== Див. також ==

* [[Джо Метені]]

== ікаві факти ==

* Рання гра називалася Psychopath Hunt і належала компанії Kalipso Games.
* У Пана Міта натхненний Джо Метені{{Stub}}
[[Категорія:Ігри Keplerians Horror Games]]
[[Категорія:Ігри для Android]]
[[Категорія:Ігри жахів]]

title: Mr. Meat

Розробник: Keplerians Horror Games

Видавець: Keplerians Horror Games

Жанр(и): горор

Платформа: Android · iOS

Дата випуску: 19 жовтня, 2018 (Psychopath Hunt) · 3 квітня, 2019

Режим гри: Однокористувацька гра

Мова: англійська мова та інші

Наступна гра: Mr Meat 2: Prison Break


text:
# Theodor Dipper
Theodor Dipper (* 20. Januar 1903 in Unterheinriet; † 20. August 1969 in Imperia (Ligurien), Italien) war ein deutscher evangelischer Pfarrer. Er war Mitbegründer der württembergischen Bekenntnisbewegung und einer der entscheidenden Organisatoren der Württembergischen Pfarrhauskette, einer Durchschleuseinrichtung für Juden während der NS-Zeit.

## Leben
Dipper kam als Sohn des evangelischen Pfarrers Richard Dipper (1866–1933) und der Anna Dipper, geb. Fehr (1872–1937), zur Welt. Er machte 1921 am Evangelisch-theologischen Seminar in Blaubeuren das Abitur und studierte anschließend Evangelische Theologie am Evangelischen Stift in Tübingen. 1925 legte er die I. theologische Dienstprüfung ab und war dann Vikar in Ebingen, Heilbronn und Stuttgart. 1929 folgte die II. theologische Dienstprüfung. Seine erste Pfarrstelle führte ihn 1930 nach Würtingen.
Er war seit 1934 Mitglied der Bekennenden Kirche und leitete bis 1938 den Evangelischen Gemeindedienst. Ab 1938 war er Pfarrer in Reichenbach an der Fils, stand in engem Zusammenhang mit den Anfängen der württembergischen Bekenntnisbewegung und war maßgeblicher Urheber des Kirchenkampfs. Er gründete im gleichen Zeitraum die Kirchlich-theologischen Arbeitsgemeinschaften (KTA), die heute in jedem Kirchenbezirk tätig sind.
Dipper war führender Mitinitiator der mehr als 40 Quartiere umfassenden Württembergischen Pfarrhauskette in Reichenbach und wurde u. a. vom Kinderkirch-Helferkreis unterstützt.
Am 16. Dezember 1937 wurde gegen ihn ein Redeverbot verhängt. „Sie haben mit Ihrer Verfügung die Verkündigung des Wortes Gottes verboten. Diese Verkündigung aber ist mir als Prediger des Wortes Gottes befohlen“, wird er zitiert. 1938 wurde er für 21 Tage ins Schutzhaftlager Welzheim eingeliefert.
Nach dem Zweiten Weltkrieg war Dipper Dekan der Kirchenbezirke Nürtingen (1945–59) und Ludwigsburg (1959–69). Daneben war er Vorsitzender des Württembergischen Landesbruderrats, ab 1956 auch als Vorsitzender des Bruderrats der EKD.

## Besonderes
Max und Ines Krakauer, Juden aus Berlin, stellten ein Verzeichnis auf, in dem sie all die Namen der Menschen notierten, bei denen sie untertauchen konnten oder Hilfe erhielten. In diesem Verzeichnis wird für etwa 3 Wochen „Max“ und für 14 Tage „Ines“ mit der Adresse Reichenbach an der Fils, Pfarrhaus Kirchstraße 24, Landkreis Esslingen angegeben (21. Dezember 1944 – 15. Januar 1945).

## Ehrungen
Im Jahr 2003 wurde der Platz vor der Reichenbacher Mauritiuskirche in Theodor-Dipper-Platz umbenannt. 2008 wurden Theodor Dipper und seine Frau Hildegard vom Staat Israel als Gerechte unter den Völkern ausgezeichnet. Die zur Auszeichnung gehörende Urkunde und die Medaille von Yad Vashem wurden in einer Feierstunde am 4. Februar 2010 in Reichenbach den Angehörigen überreicht. Am 3. November 2024 erhielt der Platz vor dem Chor der Nürtinger Stadtkirche Sankt Laurentius den Namen Dipper-Platz.

wikiname: dewiki

title: Theodor Dipper

in_language: de

wikitext:
'''Theodor Dipper''' (* [[20. Januar]] [[1903]] in [[Unterheinriet]]; † [[20. August]] [[1969]] in [[Imperia (Ligurien)]], [[Italien]]) war ein deutscher evangelischer Pfarrer. Er war Mitbegründer der württembergischen Bekenntnisbewegung und einer der entscheidenden Organisatoren der [[Württembergische Pfarrhauskette|Württembergischen Pfarrhauskette]], einer Durchschleuseinrichtung für [[Juden]] während der [[NS-Zeit]].

== Leben ==
Dipper kam als Sohn des evangelischen Pfarrers Richard Dipper (1866–1933) und der Anna Dipper, geb. Fehr (1872–1937), zur Welt. Er machte 1921 am [[Evangelische Seminare Maulbronn und Blaubeuren|Evangelisch-theologischen Seminar in Blaubeuren]] das Abitur und studierte anschließend [[Evangelische Theologie]] am [[Evangelisches Stift Tübingen|Evangelischen Stift in Tübingen]]. 1925 legte er die I. theologische Dienstprüfung ab und war dann Vikar in [[Ebingen]], [[Heilbronn]] und [[Stuttgart]]. 1929 folgte die II. theologische Dienstprüfung. Seine erste Pfarrstelle führte ihn 1930 nach [[Würtingen]].

Er war seit 1934 Mitglied der [[Bekennende Kirche|Bekennenden Kirche]] und leitete bis 1938 den Evangelischen Gemeindedienst. Ab 1938 war er Pfarrer in [[Reichenbach an der Fils]], stand in engem Zusammenhang mit den Anfängen der württembergischen Bekenntnisbewegung und war maßgeblicher Urheber des [[Kirchenkampf]]s. Er gründete im gleichen Zeitraum die [[Kirchlich-theologische Arbeitsgemeinschaften|Kirchlich-theologischen Arbeitsgemeinschaften]] (KTA), die heute in jedem [[Kirchenbezirk]] tätig sind.

Dipper war führender Mitinitiator der mehr als 40 Quartiere umfassenden Württembergischen Pfarrhauskette in Reichenbach und wurde u. a. vom Kinderkirch-Helferkreis unterstützt.<ref>Eberhard Röhm, Jörg Thierfelder: ''Juden-Christen-Deutsche.'' Band 4/1: ''Vernichtet 1941–1945.'' Calwer Verlag, Stuttgart 2004. ISBN 3-7668-3887-3, Kapitel 10</ref>

Am 16. Dezember 1937 wurde gegen ihn ein [[Redeverbot]] verhängt. „Sie haben mit Ihrer Verfügung die Verkündigung des Wortes Gottes verboten. Diese Verkündigung aber ist mir als Prediger des Wortes Gottes befohlen“, wird er zitiert. 1938 wurde er für 21 Tage ins [[Schutzhaftlager Welzheim]] eingeliefert.

Nach dem Zweiten Weltkrieg war Dipper [[Dekan (Kirche)|Dekan]] der Kirchenbezirke [[Kirchenbezirk Nürtingen|Nürtingen]] (1945–59) und [[Kirchenbezirk Ludwigsburg|Ludwigsburg]] (1959–69). Daneben war er Vorsitzender des Württembergischen Landesbruderrats, ab 1956 auch als Vorsitzender des [[Bruderrat der EKD|Bruderrats der EKD]].

== Besonderes ==
[[Max und Ines Krakauer]], Juden aus Berlin, stellten ein Verzeichnis auf, in dem sie all die Namen der Menschen notierten, bei denen sie untertauchen konnten oder Hilfe erhielten. In diesem Verzeichnis wird für etwa 3 Wochen „Max“ und für 14 Tage „Ines“ mit der Adresse Reichenbach an der Fils, Pfarrhaus Kirchstraße 24, Landkreis Esslingen angegeben (21. Dezember 1944 – 15. Januar 1945).

== Ehrungen ==
Im Jahr 2003 wurde der Platz vor der Reichenbacher Mauritiuskirche in ''Theodor-Dipper-Platz'' umbenannt. 2008 wurden Theodor Dipper und seine Frau Hildegard vom Staat [[Israel]] als ''[[Gerechter unter den Völkern|Gerechte unter den Völkern]]'' ausgezeichnet. Die zur Auszeichnung gehörende Urkunde und die Medaille von [[Yad Vashem]] wurden in einer Feierstunde am 4. Februar 2010 in Reichenbach den Angehörigen überreicht. Am 3. November 2024 erhielt der Platz vor dem Chor der Nürtinger Stadtkirche Sankt Laurentius den Namen ''Dipper-Platz''.<ref>{{Internetquelle |autor=Rudi Fritz |url=https://www.ntz.de/nuertingen/artikel_nuertingen-hat-eine-neue-adresse-den-dipper-platz.html |titel=Nürtingen hat eine neue Adresse: den Dipper-Platz |werk=Nürtinger Zeitung |datum=2024-11-04 |abruf=2024-12-29}}</ref>

== Literatur ==
* Max Krakauer: ''Lichter im Dunkel. Flucht und Rettung eines jüdischen Ehepaares im Dritten Reich.'' Hrsg. Gerda Riehm und Jörg Thierfelder. Calwer, Stuttgart 2007.
* [[Eberhard Röhm]], [[Jörg Thierfelder]]: ''Juden-Christen-Deutsche.'' Band 4/1: ''Vernichtet 1941–1945.'' Calwer Verlag, Stuttgart 2004. ISBN 3-7668-3887-3.
* Peter Haigis: ''Sie halfen Juden. Schwäbische Pfarrhäuser im Widerstand.'' Edition Gemeindeblatt, Evangelische Gemeindepresse Stuttgart 2007, ISBN 978-3-920207-18-6, S. 78, 108–111, 182 f.
* Norbert Haag: ''„Ich bin heute froh, dass wir damals dieses Wenige getan haben“ : Festschrift zum 100. Geburtstag von Theodor Dipper (1903–1969)''.  	Reichenbach : Evang. Gesamtkirchengemeinde, 2003.
* [[Joachim Scherrieble]]: ''Reichenbach an der Fils unterm Hakenkreuz.'' Stuttgart, Tübingen 1994.
* ''Evangelische Freiheit und kirchliche Ordnung. Freundesgabe anläßlich des 65. Geburtstags von Theodor Dipper.''  	Stuttgart J. F. Steinkopf 1968.
* Theodor Dipper: ''Die Evangelische Bekenntnisgemeinschaft in Württemberg 1933–1945. Ein Beitrag zur Geschichte des Kirchenkampfes im Dritten Reich.'' Arbeiten zur Geschichte des Kirchenkampfes, Band 17. Göttingen 1966.

== Weblinks ==
* {{DNB-Portal|130854581}}
* [http://www.ekd.de/aktuell_presse/pm77_2004_elkwue_jubilaeum_evangeliumundkirche.html Pressemeldung ''70 Jahre "Evangelium und Kirche"'']
* [https://www.esslinger-zeitung.de/region/kreis_artikel,-zwei-gerechte-unter-den-voelkern-_arid,517892.html Pressemeldung ''Zwei Gerechte unter den Völkern'']
* [http://db.yadvashem.org/righteous/family.html?language=en&itemId=6666802 Theodor Dipper] auf der Website von [[Yad Vashem]] (englisch)
* [http://www.leo-bw.de/web/guest/detail/-/Detail/details/PERSON/kgl_biographien/130854581/Dipper+Theodor Theodor Dipper] im Landeskundlichen Informationssystem für Baden-Württemberg
* [http://de.evangelischer-widerstand.de/?#/menschen/Dipper Dipper in der Online-Ausstellung ''Widerstand!? Evangelische Christen und Christinnen im Nationalsozialismus''] (mit einem Porträt und vielen Schrift- und Bildquellen).
* [http://suche.archiv.elk-wue.de/actaproweb/document/Best_d2fbe3e2-ba7b-4feb-b8c3-a9a1b520f1ca Archivinventar zum Nachlass von Theodor Dipper, Landeskirchliches Archiv Stuttgart].

== Einzelnachweise ==
<references />

{{Normdaten|TYP=p|GND=130854581|LCCN=no/2007/10202|VIAF=44293124}}

{{SORTIERUNG:Dipper, Theodor}}
[[Kategorie:Evangelischer Theologe (20. Jahrhundert)]]
[[Kategorie:KZ-Häftling]]
[[Kategorie:Gerechter unter den Völkern (Deutschland)]]
[[Kategorie:Person der Bekennenden Kirche]]
[[Kategorie:Person (Evangelische Landeskirche in Württemberg)]]
[[Kategorie:Württemberger]]
[[Kategorie:Deutscher]]
[[Kategorie:Geboren 1903]]
[[Kategorie:Gestorben 1969]]
[[Kategorie:Mann]]

{{Personendaten
|NAME=Dipper, Theodor
|ALTERNATIVNAMEN=
|KURZBESCHREIBUNG=deutscher Theologe und Organisator der Württembergischen Pfarrhauskette
|GEBURTSDATUM=20. Januar 1903
|GEBURTSORT=[[Unterheinriet]]
|STERBEDATUM=20. August 1969
|STERBEORT=[[Imperia (Ligurien)]], [[Italien]]
}}


text:
# Бахром Фируз
Бахром Бабаевич Фируз (тадж. Баҳром Бобоевич Фирӯз; 1 ноября 1939, Нуратинский район Самаркандской области, Таджикская ССР, СССР — 25 сентября 1994, Худжанд, Таджикистан) — таджикский поэт, прозаик и переводчик.

## Биография
Родился в семье учителя. Окончил Самаркандское педагогическое училище (1956), а в 1962 году — историко-филологический факультет Ленинабадского государственного педагогического института им. Кирова. До 1964 года работал в этом же институте на кафедре таджикской литературы.
Переехав в Душанбе, занимался журналистикой: был редактором и главным редактором литературно-драматического вещания Гостелерадио Таджикской ССР, заведующим отделом газеты «Комсомоли Тоджикистон», заведующим отделом журнала «Садои Шарк», заведующим редакцией детской и юношеской литературы издательства «Маариф», заведующим отделом литературы газеты «Маданияти Тоджикистон», издательства «Маариф».
Основал и издавал журнал «Сайхун», занимая пост его главного редактора всю оставшуюся жизнь, то есть до 25 сентября 1994 года.
Член Союза писателей СССР с 1971 года.

## Творчество
Первые стихи напечатал в республиканских газетах в 1960 году. Автор поэтических сборников: «Тайны лунных ночей» (1967), «Вереница» (1973), «Жар сердца» (1984). Опубликовал книги рассказов и повестей: «След звезды» (1975), «Рухсора» (1978), «Клад в развалинах» (1979), «Ты не одинок» (1980), «Горький вкус правды» (1981), «От неба до земли» (1983), «Основа и уток» (1985).
На русском языке повести и рассказы составили сборник «Ты не одинок» (издательство «Детская литература», Москва, 1981).
Многие рассказы и циклы стихов напечатаны в республиканских и центральных изданиях: «Таронаи Октябрь» (1967), «Наврузи» (1968), «Утренняя книга» (1971), «Млечный Путь» (1972), «Поклон земле родной» (издательство «Художественная литература», Москва 1974), «Колосья одного снопа» (1976), «Восход» (Фрунзе, 1978), «У подножия голубых гор» (издательство «Художественная литература», Москва 1979), «Фаввора» (1979), антология таджикской детской литературы, «Ласточка» (1981)
Писал о молодёжи, стремящейся найти свое место в жизни, утверждает силу настоящей дружбы и любви.
Отдельные произведения переведены на языки народов СССР, напечатаны в Иране, Болгарии, Чехословакии, Японии.
Перевёл на таджикский язык ряд стихотворений и поэм М. Лермонтова, А. Блока, Х. Алимджана, Д. Кугультинова, Ф. Алиевой, стихи болгарских поэтов, прозу П. Цвирки, «Алые паруса» А. Грина, тексты более пятидесяти художественных фильмов. Выступал в печати с очерками и статьями о проблемах литературы, искусства, экономики.

## Звания и премии
- 1971 — Заслуженный работник культуры Таджикистана
- 1991 — Лауреат премии Союза писателей Таджикистана имени Садриддина Айни.

wikiname: ruwiki

title: Бахром Фируз

in_language: ru

wikitext:
{{Писатель
 | имя                  = Бахром Бабаевич Фируз
 | оригинал имени       = {{lang-tg|Баҳром Бобоевич Фирӯз}}
 | изображение          =
 | описание изображения =
 | имя при рождении     =
 | полное имя           =
 | псевдонимы           =
 | дата рождения        = 1.11.1939
 | место рождения       = {{МР|Нуратинский район|в Нуратинском районе}}, [[Самаркандская область]], [[Таджикская ССР]], [[СССР]]
 | дата смерти          = 25.9.1994
 | место смерти         = {{МестоСмерти|Худжанд}}, [[Таджикистан]]
 | гражданство          = {{URS}}→{{TJK}}
 | род деятельности     = {{Писатель/кат|СССР|Таджикистана|XX века}}, {{Прозаик|СССР|Таджикистана|XX века}}, {{Поэт|СССР|Таджикистана|XX века}}, {{Переводчик|СССР|Таджикистана|XX века}}
 | годы активности      =
 | направление          =
 | жанр                 =
 | язык произведений    = [[Таджикский язык|таджикский]]
 | премии               = Лауреат премии имени С. Айни
 | награды              = Заслуженный работник культуры Таджикистана
 | сайт                 = {{URL|https://firuz.tj/tj/}}
}}
'''Бахром Бабаевич Фируз'''<ref>{{Cite web|url=https://www.firuz.tj/tj/|title=Баҳром Фирӯз {{!}} Нависанда, шоир ва мунаққиди тоҷик|publisher=www.firuz.tj|lang=tg|access-date=2020-03-31|archive-date=2020-06-12|archive-url=https://web.archive.org/web/20200612070604/https://firuz.tj/tj/|url-status=live}}</ref> ({{lang-tg|Баҳром Бобоевич Фирӯз}}; [[1 ноября]] [[1939]], [[Нуратинский район]] [[Самаркандская область|Самаркандской области]], [[Таджикская ССР]], [[СССР]] — [[25 сентября]] [[1994]], [[Худжанд]], [[Таджикистан]]) — таджикский поэт, прозаик и переводчик.

== Биография ==
Родился в семье учителя. Окончил Самаркандское педагогическое училище (1956), а в 1962 году — историко-филологический факультет [[Ленинабадский государственный педагогический институт|Ленинабадского государственного педагогического института им. Кирова]]. До 1964 года работал в этом же институте на кафедре таджикской литературы.

Переехав в Душанбе, занимался журналистикой: был редактором и главным редактором литературно-драматического вещания Гостелерадио Таджикской ССР, заведующим отделом газеты «[[Комсомоли Тоджикистон]]», заведующим отделом журнала «Садои Шарк», заведующим редакцией детской и юношеской литературы издательства «Маариф», заведующим отделом литературы газеты «Маданияти Тоджикистон», издательства «Маариф».

Основал и издавал журнал «Сайхун», занимая пост его главного редактора всю оставшуюся жизнь, то есть до 25 сентября 1994 года.

Член [[Союз писателей СССР|Союза писателей СССР]] с 1971 года.

== Творчество ==
Первые стихи напечатал в республиканских газетах в 1960 году. Автор поэтических сборников: «Тайны лунных ночей» (1967), «Вереница» (1973), «Жар сердца» (1984). Опубликовал книги рассказов и повестей: «След звезды» (1975), «Рухсора» (1978), «Клад в развалинах» (1979), «Ты не одинок» (1980), «Горький вкус правды» (1981), «От неба до земли» (1983), «Основа и уток» (1985).

На русском языке повести и рассказы составили сборник «Ты не одинок» (издательство «[[Детская литература]]», [[Москва]], 1981).

Многие рассказы и циклы стихов напечатаны в республиканских и центральных изданиях: «Таронаи Октябрь» (1967), «Наврузи» (1968), «Утренняя книга» (1971), «Млечный Путь» (1972), «Поклон земле родной» (издательство «[[Художественная литература]]», Москва 1974), «Колосья одного снопа» (1976), «Восход» (Фрунзе, 1978), «У подножия голубых гор» (издательство «Художественная литература», Москва 1979), «Фаввора» (1979), антология таджикской детской литературы, «Ласточка» (1981)

Писал о молодёжи, стремящейся найти свое место в жизни, утверждает силу настоящей дружбы и любви.

Отдельные произведения переведены на языки народов СССР, напечатаны в [[Иран]]е, [[Болгария|Болгарии]], [[Чехословакия|Чехословакии]], [[Япония|Японии]].

Перевёл на [[таджикский язык]] ряд стихотворений и поэм [[М. Лермонтов]]а, [[А. Блок]]а, [[Алимджан, Хамид|Х. Алимджана]], [[Кугультинов, Давид Никитич|Д. Кугультинова]], [[Алиева, Фазу Гамзатовна|Ф. Алиевой]], стихи болгарских поэтов, прозу [[Цвирка, Пятрас|П. Цвирки]], «[[Алые паруса]]» [[Грин, Александр Степанович|А. Грина]], тексты более пятидесяти художественных фильмов. Выступал в печати с очерками и статьями о проблемах литературы, искусства, экономики.

== Звания и премии ==
* 1971 — Заслуженный работник культуры Таджикистана
* 1991 — Лауреат премии Союза писателей Таджикистана имени [[Садриддин Айни|Садриддина Айни]].

== Примечания ==
{{примечания}}

== Ссылки ==
* {{официальный сайт|https://firuz.tj/tj/|Бахрома Фируза|lang=tg}}
* {{facebook|bahrom.firuz.tj|Бахрома Фируза}}
* {{YouTube user|channel/UCEe5uEmurIxXdWtxIQ5m-Zw|Бахрома Фируза}}

[[Категория:Писатели Таджикистана]]
[[Категория:Поэты Таджикистана]]
[[Категория:Переводчики поэзии на таджикский язык]]
[[Категория:Переводчики прозы и драматургии на таджикский язык]]

title: Бахром Бабаевич Фируз

Дата рождения: 1 ноября 1939

Место рождения: Нуратинский район, Самаркандская область, Таджикская ССР, СССР

Дата смерти: 25 сентября 1994 (54 года)

Место смерти: Худжанд, Таджикистан

Гражданство: СССР→ Таджикистан

Род деятельности: писатель , прозаик, поэт, переводчик

Язык произведений: таджикский

Премии: Лауреат премии имени С. Айни


text:
# ファリス (フリゲート)
| USS Pharris (FF-1094) |                                                                |
| 艦歴                  |                                                                |
| 発注                  | 1966年8月25日                                                  |
| 起工                  | 1972年2月11日                                                  |
| 進水                  | 1972年12月16日                                                 |
| 就役                  | 1974年1月26日                                                  |
| 退役                  | 1992年4月15日                                                  |
| 除籍                  | 1995年1月11日                                                  |
| その後                | メキシコに売却                                                 |
| 性能諸元              |                                                                |
| 排水量                | 基準: 3,068t                                                   |
| 排水量                | 満載: 4,130t                                                   |
| 全長                  | 133.5 m (438 ft)                                               |
| 全幅                  | 14.33 m (47 ft)                                                |
| 吃水                  | 7.62 m (24.75 ft)                                              |
| 機関                  | 水管ボイラー (84.4at, 538℃)×2缶                                |
| 機関                  | 蒸気タービン (35,000hp)×1基                                    |
| 機関                  | スクリュープロペラ×1軸                                         |
| 速力                  | 最大: 27ノット以上                                             |
| 航続距離              | 4,500海里 (20ノット巡航時)                                     |
| 乗員                  | 士官16名、曹士211名                                            |
| 兵装                  | Mk.42 5インチ単装速射砲×1基                                    |
| 兵装                  | Mk.15 20mmCIWS×1基 ※BPDMSと交換に後日装備                      |
| 兵装                  | シースパローBPDMS 8連装発射機×1基 ※後日装備, 後にCIWSに換装    |
| 兵装                  | Mk.16 8連装ミサイル発射機×1基 (アスロックSUM, ハープーンSSM用) |
| 兵装                  | Mk.32 mod.9 連装短魚雷発射管×2基                               |
| 艦載機                | QH-50 DASH×2機 ※SH-2 LAMPSヘリコプター×1機に 後日換装          |
| FCS                   | Mk.68 砲射撃指揮用                                             |
| FCS                   | Mk.114 水中攻撃指揮用                                          |
| センサ                | AN/SPS-40 対空捜索レーダー                                     |
| センサ                | AN/SPS-10 対水上捜索レーダー ※AN/SPS-67に後日換装              |
| センサ                | AN/SQS-26CX 艦首装備ソナー                                     |
| センサ                | AN/SQS-35 可変深度ソナー ※AN/SQR-18戦術曳航ソナーに後日換装    |
| 電子戦                | AN/WLR-1C電波探知装置 ※AN/SLQ-32に後日換装                     |
| 電子戦                | AN/ULQ-6C電波妨害装置 ※AN/SLQ-32への換装と同時に撤去           |
| 電子戦                | Mk.137 6連装デコイ発射機×2基 ※後日装備                         |
| モットー              | Vigilance-Valor-Tenacity                                       |

ファリス (英語: USS Pharris, FF-1094) は、アメリカ海軍のフリゲート。ノックス級フリゲートの43番艦。艦名は名誉勲章受章者であるジャクソン・C・ファリス少佐に因む。就役時は護衛駆逐艦に分類された。

## 艦歴
ファリスはルイジアナ州ウェストウィーゴーのエイボンデール造船所で1972年2月11日に起工する。1972年12月16日進水し、1974年1月26日に就役した。
1987年から88年にかけて地中海に配属されたファリスは、1988年4月にペルシャ湾で触雷、損傷したサミュエル・B・ロバーツ (USS Samuel B. Roberts, FFG-58) を運搬するマィティ・サーヴァント 2 の護衛を担当した。また、アーネスト・ウィル作戦に参加し、合衆国遠征章を受章した。
ファリスは1992年に退役、メキシコに売却され、メキシコ初代大統領グアダルーペ・ビクトリアに因んでビクトリア (ARM Victoria) と改名された。

wikiname: jawiki

title: ファリス (フリゲート)

in_language: ja

wikitext:
{| class="wikitable" style="clear:right; float:right; margin: 0em 0em 1em 1em; width: 300px; background:#ffffff"
|colspan="2"|[[Image:Port bow view of USS Pharris (FF-1094) underway during Fleet Week New York 1989 DN-ST-89-07759.jpg|300px|USS Pharris (FF-1094)]]
|-
!colspan="2" style="background: #f0f0f0"|艦歴
|-
|発注
|[[1966年]][[8月25日]]
|-
|起工
|[[1972年]][[2月11日]]
|-
|進水
|[[1972年]][[12月16日]]
|-
|就役
|[[1974年]][[1月26日]]
|-
|退役
|[[1992年]][[4月15日]]
|-
|除籍
|[[1995年]][[1月11日]]
|-
|その後
|[[メキシコ]]に売却
{{ノックス級フリゲート諸元表 (CIWS)}}
|-
|モットー
|''Vigilance-Valor-Tenacity''
|}
'''ファリス''' ({{Lang-en|USS Pharris}}, FF-1094) は、[[アメリカ海軍]]の[[フリゲート]]。[[ノックス級フリゲート]]の43番艦。艦名は[[名誉勲章]]受章者である[[ジャクソン・C・ファリス]][[少佐]]に因む。就役時は[[護衛駆逐艦]]に分類された。

==艦歴==
ファリスは[[ルイジアナ州]][[ウェストウィーゴー]]の[[エイボンデール造船所]]で1972年2月11日に起工する。1972年12月16日進水し、1974年1月26日に就役した。

1987年から88年にかけて[[地中海]]に配属されたファリスは、1988年4月に[[ペルシャ湾]]で触雷、損傷した[[サミュエル・B・ロバーツ (フリゲート)|サミュエル・B・ロバーツ]] (''USS Samuel B. Roberts, FFG-58'') を運搬するマィティ・サーヴァント 2 の護衛を担当した。また、[[アーネスト・ウィル作戦]]に参加し、[[合衆国遠征章]]を受章した。

ファリスは1992年に退役、[[メキシコ]]に売却され、[[メキシコの大統領|メキシコ初代大統領]][[グアダルーペ・ビクトリア]]に因んで'''ビクトリア''' (''ARM Victoria'') と改名された。

==外部リンク==
*{{NVR url|FF1094|Naval Vessel Register FF1094}}
*[https://www.navsource.org/archives/06/06021094.htm Navsource Images]

{{ノックス級フリゲート}}
{{DEFAULTSORT:ふありす}}
[[Category:ノックス級フリゲート]]
[[Category:1974年竣工船]]
[[Category:エイボンデール造船所が建造した船舶]]
[[Category:メキシコ海軍の艦船]]