text:
# Or Yehuda
Or Yehuda (em hebraico:  אוֹר יְהוּדָה) é uma cidade de Israel, com 32.200 habitantes.

title: Or Yehuda

wikitext:
{{Sem fontes|data=novembro de 2020}}
{{Coord|display=title|32|02||N|34|51||E|type=city(365000)_region:IL}}
{{Infobox Cidade Israelense|
|nome                 = Or Yehuda
|imagem3              = Or Yehuda COA.svg
|tamanhoimg3          = 100
|caption3             = Brasão de armas de Or Yehuda
|imagem               = Or Yehuda 01.jpg
|tamanhoimg           = 300
|caption              = Or Yehuda
|imagem2              =
|tamanhoimg2          =
|caption2             =
|nomeheb              = אוֹר יְהוּדָה
|nomear               = أور يهودا
|significado          = luz de [[Reino de Judá|Judá]]
|fundada              = 1949
|tipo                 = cidade
|tipode               =
|altOffSp             =
|altUnoSp             =
|distrito             = ta
|latd=32 |latm=02 |latNS=N
|longd=34 |longm=51 |longEW=E
|população            = 32.200
|popano               = [[2007]]
|área                 = 5.141
|áreakm               = 5,141
|prefeito             = David Yosef
|website              = [http://www.oryehuda.muni.il/ www.oryehuda.muni.il]
}}
[[Ficheiro:Location herzliya.png|thumb|right|upright|Localização de Herzliya no [[Distrito de Tel Aviv]].]]
'''Or Yehuda''' ({{lang-he-n|אוֹר יְהוּדָה}}) é uma [[Lista de cidades em Israel|cidade]] de [[Israel]], com 32.200 habitantes.

{{Distrito de Tel Aviv}}

[[Categoria:Cidades de Israel]]
[[Categoria:Distrito de Tel Aviv]]

Hebraico: אוֹר יְהוּדָה

Árabe: أور يهودا

Significado: luz de Judá

Governo: Cidade

Distrito: Tel Aviv

Prefeito: David Yosef


text:
# Клод Каон
Клод Каон (фр. вимова: [klod ka.œ̃], уроджена Люсі Рене Матільда Швоб; 25 жовтня 1894 — 8 грудня 1954) — французький фотограф — сюрреалістка, скульпторка і письменниця.
У 1914 році Швоб взяла псевдонім Клод Каон. Каон найбільше відома як письменниця і автопортретист, який прийняв різноманітні перформативні образи.
У своїх текстах вона постійно називала себе «elle» (вона), і ця стаття відповідає її практиці; але вона також сказала, що її фактичну стать було змінною. Наприклад, у книзі Заперечення або скасовані зізнання Каон пише: «Чоловіче? Жіночий? Це залежить від ситуації. Середній — це єдина стать, яка мені завжди підходить».
Під час Другої світової війни Каон також була активним діячем опору та пропагандистом.

## Раннє життя
Каон народилася в місті Нант у 1894 році в заможній єврейській літературній родині. Письменник-авангардист Марсель Швоб був її дядьком, а сходознавець Девід Леон Каон — двоюродним дядьком. Коли Каон було чотири роки, її мати, Марія-Антуанетта Курбебес, почала страждати від психічної хвороби, що зрештою призвело до того, що її матір назавжди помістили в психіатричну лікарню. За відсутності матері Каон виховувала бабуся Матильда.
Каон відвідувала приватну школу Пардон Мід у графстві Суррей після досвіду боротьби з антисемітизмом у середній школі в Нанті. Вона навчалася в Паризькому університеті Сорбонна. Почала робити фотопортрети ще в 1912 році (у віці 18 років) і продовжувала фотографувати себе протягом 1930-х років.
Приблизно в 1914 році вона змінила своє ім'я на Клод Каон, після того, як раніше використовувала імена Клод Курліс (на честь кучеря) і Деніел Дуглас (на честь лорда Альфреда Дугласа). На початку 1920-х років вона оселилася в Парижі з партнеркою на все життя Сюзанною Малерб, яка прийняла псевдонім Марсель Мур. :70 Вони стали зведеними сестрами в 1917 році після одруження розлученого батька Каони та овдовілої матері Мура, через вісім років після початку творчого партнерства Каон та Мура. До кінця свого життя Каон і Мур співпрацювали над різними письмовими роботами, скульптурами, фотомонтажами та колажами. Вони публікували статті та романи, зокрема в періодичному виданні Mercure de France, і дружили з Анрі Мішо, П'єром Моранжем і Робером Деносом.
Близько 1922 року Каон і Мур почали влаштовувати художні салони у себе вдома. Серед постійних відвідувачів були художники Анрі Мішо та Андре Бретон та літературні підприємці Сільвія Біч та Адрієнн Моньє.

## Робота
Роботи Каони охоплювали письменництво, фотографію та театр, з яких найбільше запам'яталися високопоставлені автопортрети та картини, які включали візуальну естетику сюрреалізму. Протягом 1920-х років Каон створила вражаючу кількість автопортретів у різних іпостасях, таких як льотчик, денді, лялька, бодібілдер, вампір, ангел і японська лялька.:67
На деяких портретах Каони зображено художника, який дивиться прямо на глядача, з поголеною головою, часто відкриваючи лише голову та плечі (виключаючи тіло з поля зору), і розмиваючи гендерні ознаки та поведінку, що слугує для підриву патріархального погляду. Вчений Міранда Уелбі-Еверард написала про важливість театру, вистави та костюма, які лежать в основі творчості Каони, припускаючи, як це могло вплинути на різні гендерні презентації художника.
Опубліковані твори Каона включають «Героїнь» (1925) серію монологів, заснованих на жіночих персонажах казок, переплетених з дотепними порівняннями із сучасним образом жінки; Aveux non avenus, (Carrefour, 1930) книга нарисів і записаних снів, проілюстрованих фотомонтажем; і кілька нарисів у журналах і журналах.
У 1932 році Каон приєдналася до Асоціації революціонерів художників і художниць, де познайомилася з Андре Бретоном і Рене Кревелем. Після цього Каон почала спілкуватися з групою сюрреалістів і згодом брала участь у низці сюрреалістичних виставок, включаючи Лондонську міжнародну сюрреалістичну виставку (New Burlington Gallery) і Exposition surréaliste d'Objets (Charles Ratton Gallery, Париж), обидві в 1936 році. Фотографія Каона з лондонської виставки, на якій Шейла Леґґ стоїть посеред Трафальгарської площі, її голова закрита квітковою композицією та голубами, що сидять на її витягнутих руках, з'явилася в численних газетах, а пізніше була відтворена в кількох книгах. У 1934 році Каон опублікувала коротке полемічне есе Les Paris sont Ouverts, а в 1935 році брала участь у заснуванні лівого антифашистського альянсу Contre Attaque разом з Андре Бретоном і Жоржем Батаєм. Бретон назвав Каон «одним із найцікавіших духів нашого часу».
У 1994 році Інститут сучасного мистецтва в Лондоні провів виставку фотографічних автопортретів Каона 1927—1947 років разом із роботами двох молодих сучасних британських художниць, Вірджинії Німарко та Тасіти Дін, під назвою Mise en Scene. У сюрреалістичних автопортретах Каон представляла себе андрогіном, німфою, моделлю та солдатом.

У 2007 році Девід Боуї створив мультимедійну виставку робіт Каона в садах Загальної теологічної семінарії в Нью-Йорку. Це було частиною фестивалю під назвою Highline Festival, який також включав пропозиції Air, Лорі Андерсон і Майка Гарсона. Боуї сказав про Каона:
Ви можете назвати її трансгресивною або ви можете назвати її переодягненим Мен Реєм із сюрреалістичними тенденціями. Я вважаю цю роботу дуже божевільною, у найкращому розумінні. За межами Франції, а тепер і у Великій Британії, вона не мала такого визнання, на яке вона, безумовно, заслуговує як послідовник-засновник, друг і діяч оригінального сюрреалістичного руху.

### Співпраця з Марселем Муром
Робота Каона часто була результатом співпраці з Марселем Муром. Каон і Мур часто співпрацювали, хоча це часто залишається невизнаним. Вважається, що Мур часто був людиною, яка стояла за камерою під час портретних зйомок Каона, і був рівноправним партнером у колажах Каона.
Оскільки більшість фотографій, які приписують Каону, походять із особистої колекції, а не з тієї, що призначена для публічного показу, було припущено, що ці особисті фотографії дозволили Каону більшою мірою експериментувати з гендерною презентацією та роллю глядача.

## Активізм Другої світової війни
У 1937 році Каон і Мур оселилися в Джерсі. Після падіння Франції та німецької окупації Джерсі та інших Нормандських островів вони стали активними діячами опору та пропагандистами. Горяче виступаючи проти війни, вони багато працювали над виготовленням антинімецьких листівок. Багато з них були уривками з перекладів з англійської на німецьку репортажів BBC про злочини та зухвалість нацистів, які були склеєні разом, щоб створити ритмічні вірші та різку критику. Вони створили багато з цих повідомлень під німецьким псевдонімом Der Soldat Ohne Namen, або Солдат без імені, щоб ввести в оману німецьких солдатів, що серед окупаційних військ існує змова. Тоді подружжя одягалося та відвідувало багато німецьких військових заходів у Джерсі, стратегічно розміщуючи свої брошури в солдатських кишенях, на стільцях і в сигаретних коробках, щоб солдати могли їх знайти. Крім того, вони непомітно м'ялися та кидали листівки в машини та вікна.
Одного разу вони вивісили в місцевій церкві банер із написом: «Ісус великий, але Гітлер більший, бо Ісус помер за людей, а люди помирають за Гітлера». Як і в більшості мистецьких робіт Каона та Мура в Парижі, у багатьох їхніх нотатках також використовувався той самий стиль чорного гумору. У багатьох відношеннях спроби опору Каона та Мура були не лише політичними, але й мистецькими діями, які використовували їхні творчі таланти для маніпулювання та підриву влади, яку вони зневажали. У багатьох відношеннях діяльність Каона була зосереджена на підриві певного авторитету; однак їхня активність становила загрозу їхній фізичній безпеці. Як пише історик Джеффрі Х. Джексон у своєму остаточному дослідженні їхнього опору під час війни Paper Bullets, для Каона та Мура «боротьба з німецькою окупацією Джерсі була кульмінацією зразків опору протягом усього життя, який завжди мав політичну перевагу в справі свободи, коли вони викроювали власний бунтарський спосіб спільного життя у світі. Для них політичне завжди було глибоко особистим».У 1944 році Каон і Мур були заарештовані і засуджені до смертної кари, але вирок так і не був виконаний, оскільки острів був звільнений від німецької окупації в 1945 році Однак після лікування у в'язниці здоров'я Каон так і не відновилося, і вона померла в 1954 році. Каон похована у церкві Св. Брелада разом із її партнером Марселем Муром. На суді Каон сказала німецькому судді (згідно з документальним фільмом про окупацію Нормандських островів, представленим Джоном Неттлзом), що німцям доведеться застрелити її двічі, оскільки вона була не лише учасником Опору, а й єврейкою. Очевидно, це викликало сміх у суді та, як кажуть, було однією з причин, чому страту не було виконано (Мартін Шугарман, архіваріус AJEX).

## Соціальна критика і спадщина
Каон робила собі роботу і не хотіла бути відомою. Лише через 40 років після її смерті роботи Каони стали визнані. У багатьох відношеннях життя Каони було відзначене діями, які бунтували проти загальноприйнятих умов, і її публічний імідж став коментарем, який кидає виклик уявленням громадськості про стать, красу та логіку.
Її робота мала змінити розуміння глядачами фотографії як документації реальності. Більше того, її поезія кидала виклик гендерним ролям того часу та атакувала соціальні та економічні кордони світу, що дедалі дедалі модернізувався. Крім того, участь Каона в групі паризьких сюрреалістів внесла елемент різноманітності в творчість групи, що започаткувало нові уявлення. Більшість художників-сюрреалістів були чоловіками, чиї основні зображення жінок зображували їх як ізольовані символи еротизму, а не як хамелеонічні, гендерно невідповідні фігури, які представляв Каон. Фотографії, твори та загалом життя Каона як мистецького та політичного революціонера продовжує впливати на художників.
Зібрані твори Каона були опубліковані в 2002 році під назвою Claude Cahun — Écrits (ISBN 2-85893-616-1), під редакцією Франсуа Леперльє. У 2018 році вулиця Парижа отримала назву «Alée Claude Cahun — Marcel Moore» (район Сен-Жермен-де-Пре — Монпарнас, поблизу вулиці Нотр-Дам-де-Шам, де жили Клод і Сюзанна).
Роман Руперта Томсона «Ніколи, крім тебе» 2018 року заснований на житті Каона та Мура. Його схвально відгукнувся Адам Марс-Джонс у London Review of Books.
Активність і героїзм Каон та Мур під час Другої світової війни задокументовано Джеффрі Х. Джексоном у книзі «Паперові кулі: двоє митців, які ризикували життям, щоб протистояти нацистам» 2020 року.
Google вшанував Клода Каон, показавши анімований дудл на своїй домашній сторінці в багатьох країнах 25 жовтня 2021 року, у річницю, що мала б стати її 127-річчям.

wikiname: ukwiki

title: Клод Каон

in_language: uk

wikitext:
{{Художник}}
'''Клод Каон''' ({{IPA-fr|klod ka.œ̃}}, уроджена '''Люсі Рене Матільда Швоб''';<ref>{{Cite web|url=https://www.moma.org/learn/moma_learning/claude-cahun-untitled-c-1921|title=MoMA {{!}} Claude Cahun. Untitled c. 1921|website=www.moma.org|accessdate=2018-01-08}}</ref> 25 жовтня 1894 — 8 грудня 1954) — французький [[фотограф]] — [[Сюрреалізм|сюрреалістка]], [[Скульптура|скульпторка]] і письменниця.<ref>{{Cite web|title=Claude Cahun – Chronology|url=http://www.connectotel.com/cahun/cahunchr.html|accessdate=18 жовтня 2007}}</ref>

У 1914 році Швоб взяла псевдонім Клод Каон.<ref>Sarah Howgate, Dawn Ades, National Portrait Gallery (Great Britain), Gillian Wearing and Claude Cahun Behind the Mask, Another Mask (Princeton University Press, 2017), p. 189.</ref> Каон найбільше відома як письменниця і [[автопортрет]]ист, який прийняв різноманітні перформативні образи.

У своїх текстах вона постійно називала себе «elle» (вона),<ref>{{Cite web|title=Claude Cahun - Kunsthal|url=https://www.kunsthal.nl/en/plan-your-visit/exhibitions/claudecahun/|accessdate=2022-12-19|website=www.kunsthal.nl|language=en}}</ref> і ця стаття відповідає її практиці; але вона також сказала, що її фактичну стать було змінною. Наприклад, у книзі ''Заперечення або скасовані зізнання'' Каон пише: «Чоловіче? Жіночий? Це залежить від ситуації. Середній — це єдина стать, яка мені завжди підходить».<ref>{{Cite book
|title=Заперечення: або скасовані зізнання
|last=Каон
|first=Клод
|date=2008
|publisher=The MIT Press
|page=151
|isbn=9780262533034
|oclc=922878515
}}</ref>

Під час [[Друга світова війна|Другої світової війни]] Каон також була активним діячем опору та пропагандистом.

== Раннє життя ==
Каон народилася в місті [[Нант]] у 1894 році<ref name="Phaidon Editors">{{Cite book
|title=Great women artists
|date=2019
|publisher=Phaidon Press
|page=81
|isbn=978-0714878775
}}</ref> в заможній єврейській літературній родині.<ref>{{Cite journal|last=Knafo|first=Danielle|date=15 січня 2001|title=Claude Cahun: The Third Sex|journal=Studies in Gender and Sexuality|volume=2|issue=1|pages=29–61|doi=10.1080/15240650209349169}}</ref> Письменник[[Авангардизм|-авангардист]] [[Марсель Швоб]] був її дядьком, а сходознавець Девід Леон Каон — двоюродним дядьком. Коли Каон було чотири роки, її мати, Марія-Антуанетта Курбебес, почала страждати від психічної хвороби, що зрештою призвело до того, що її матір назавжди помістили в психіатричну лікарню.<ref>{{Cite journal|last=Colvile|first=Georgiana M.M.|date=2005|title=Self-Representation as Symposium: The Case of Claude Cahun|url=http://alliance-primo.hosted.exlibrisgroup.com/UO:uo_alma:CP71131938420001451|journal=Interfaces: Women, Autobiography, Image, Performance|page=265|access-date=2016-03-05}}</ref> За відсутності матері Каон виховувала бабуся Матильда.

Каон відвідувала приватну школу Пардон Мід у графстві Суррей після досвіду боротьби з антисемітизмом у середній школі в Нанті.<ref name=":0">{{Cite book
|title=Claude Cahun: A Sensual Politics of Photography
|last=Doy
|first=Gen
|year=2007
|publisher=I.B. Tauris
|location=London/New York
|pages=xv–xvi
|isbn=9781845115517
}}</ref><ref>{{Cite book
|title=Claude Cahun at School in England
|last=Williamson
|first=Marcus
|year=2011
|publisher=Marcus Williamson
|isbn=978-1257639526
}}</ref> Вона навчалася в Паризькому університеті Сорбонна.<ref name=":0" /> Почала робити фотопортрети ще в 1912 році (у віці 18 років) і продовжувала фотографувати себе протягом 1930-х років.

Приблизно в 1914 році вона змінила своє ім'я на Клод Каон, після того, як раніше використовувала імена '''Клод Курліс''' (на честь [[Кульон|кучеря]]) і '''Деніел Дуглас''' (на честь [[Лорд Альфред Дуґлас|лорда Альфреда Дугласа]]). На початку 1920-х років вона оселилася в Парижі з партнеркою на все життя Сюзанною Малерб, яка прийняла псевдонім ''Марсель Мур''.<ref name="kline">{{Cite book
|title=Mirror Images: Women, Surrealism, and Self-Representation
|last=Kline
|first=Katy
|year=1998
|editor-last=Chadwick
|publisher=MIT Press
|pages=66–81
|chapter=In or Out of the Picture: Claude Cahun and Cindy Sherman
}}</ref> {{Rp|70}} Вони стали зведеними сестрами в 1917 році після одруження розлученого батька Каони та овдовілої матері Мура, через вісім років після початку творчого партнерства Каон та Мура.<ref>{{Cite book
|title=Women Together/Women Apart: Portraits of Lesbian Paris
|url=https://archive.org/details/womentogetherwom00tirz
|last=Latimer
|first=Tirza True
|year=2005
|publisher=Rutgers University Press
|pages=[https://archive.org/details/womentogetherwom00tirz/page/n89 74]
}}</ref> До кінця свого життя Каон і Мур співпрацювали над різними письмовими роботами, скульптурами, фотомонтажами та колажами. Вони публікували статті та романи, зокрема в періодичному виданні ''[[Меркюр де Франс|Mercure de France]]'', і дружили з [[Анрі Мішо]], П'єром Моранжем і [[Робер Деснос|Робером Деносом]].

Близько 1922 року Каон і Мур почали влаштовувати художні салони у себе вдома. Серед постійних відвідувачів були художники [[Анрі Мішо]] та [[Андре Бретон]] та літературні підприємці Сільвія Біч та Адрієнн Моньє.<ref>{{Cite book
|title=Women Seeing Women, A Pictorial History of Women's Photography
|last=Schirmer
|first=Lothar
|year=2001
|publisher=NY: Norton
|page=208
}}</ref>

== Робота ==
Роботи Каони охоплювали письменництво, фотографію та театр, з яких найбільше запам'яталися високопоставлені автопортрети та картини, які включали візуальну естетику [[сюрреалізм]]у. Протягом 1920-х років Каон створила вражаючу кількість автопортретів у різних іпостасях, таких як льотчик, денді, лялька, бодібілдер, вампір, ангел і японська лялька.<ref name="kline2">{{Cite book
|title=Mirror Images: Women, Surrealism, and Self-Representation
|last=Kline
|first=Katy
|year=1998
|editor-last=Chadwick
|publisher=MIT Press
|pages=66–81
|chapter=In or Out of the Picture: Claude Cahun and Cindy Sherman
}}</ref>{{Rp|67}}

На деяких портретах Каони зображено художника, який дивиться прямо на глядача, з поголеною головою, часто відкриваючи лише голову та плечі (виключаючи тіло з поля зору), і розмиваючи гендерні ознаки та поведінку, що слугує для підриву патріархального погляду.<ref name=":03">Cole, Julie, ‘Claude Cahun, Marcel Moore and the Collaborative Construction of a Lesbian Subjectivity’, in Norma Broude and Mary D. Garrard (eds.), Reclaiming Female Agency: Feminist Art History after Postmodernism (California: University of California Press, 2005), 343–60.</ref><ref>{{Cite journal|last=Hutchison|first=Sharla|date=2003|title=Convulsive Beauty: Images of Hysteria and Transgressive Sexuality Claude Cahun and Djuna Barnes|journal=Symplokē|volume=11|issue=1/2|pages=212–226|doi=10.1353/sym.2003.0012|jstor=40536944}}</ref> Вчений Міранда Уелбі-Еверард написала про важливість театру, вистави та костюма, які лежать в основі творчості Каони, припускаючи, як це могло вплинути на різні гендерні презентації художника.<ref name="Welby-Everard">{{Cite journal|last=Welby-Everard|first=Miranda|date=2006|title=Imaging the Actor: The Theatre of Claude Cahun|journal=Oxford Art Journal|volume=29|issue=1|pages=3–24|doi=10.1093/oxartj/kci044|issn=0142-6540|jstor=3600491}}</ref>

Опубліковані твори Каона включають «Героїнь» (1925) серію монологів, заснованих на жіночих персонажах казок, переплетених з дотепними порівняннями із сучасним образом жінки; ''Aveux non avenus'', (Carrefour, 1930) книга нарисів і записаних снів, проілюстрованих [[фотомонтаж]]ем; і кілька нарисів у журналах і журналах.<ref>Penelope Rosemont, ''Surrealist Women'' 1998, University of Texas Press</ref>

У 1932 році Каон приєдналася до Асоціації революціонерів художників і художниць, де познайомилася з [[Андре Бретон]]ом і Рене Кревелем. Після цього Каон почала спілкуватися з групою [[Сюрреалізм|сюрреалістів]] і згодом брала участь у низці сюрреалістичних виставок, включаючи Лондонську міжнародну сюрреалістичну виставку (New Burlington Gallery) і Exposition surréaliste d'Objets (Charles Ratton Gallery, Париж), обидві в 1936 році. Фотографія Каона з лондонської виставки, на якій Шейла Леґґ стоїть посеред [[Трафальгар-сквер|Трафальгарської площі]], її голова закрита [[Флористика (дизайн)|квітковою композицією]] та голубами, що сидять на її витягнутих руках, з'явилася в численних газетах, а пізніше була відтворена в кількох книгах.<ref name="Surrealist Women">{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=hMIru5bweYgC&q=sheila
|title=Surrealist Women
|last=Rosemont
|first=Penelope
|date=1 грудня 2000
|publisher=A&C Black
|pages=88–90
|isbn=9780567171283
}}</ref><ref name="London:After a Fashion">{{Cite book
|url=https://books.google.com/books?id=h1_v1IPBe84C&q=gascoyne+london+surrealist+legge&pg=PA77
|title=London: After a Fashion
|last=O'Neill
|first=Alistair
|date=2007
|publisher=Cambridge University Press
|location=London, England
|page=77
|isbn=9781861893154
|accessdate=19 лютого 2017
}}</ref> У 1934 році Каон опублікувала коротке полемічне есе ''Les Paris sont Ouverts'', а в 1935 році брала участь у заснуванні лівого антифашистського альянсу ''Contre Attaque'' разом з [[Андре Бретон]]ом і [[Жорж Батай|Жоржем Батаєм]].<ref name=":1">{{Cite journal|last=Andersen|first=Corinne|date=2005|title=Que me veux-tu?/ What do you want of me?: Claude Cahun's Autoportraits and the Process of Gender Identification|journal=Women in French Studies|volume=13|pages=37–50|doi=10.1353/wfs.2005.0002}}</ref> Бретон назвав Каон «одним із найцікавіших духів нашого часу».<ref>{{Cite news|url=https://www.theguardian.com/books/2012/feb/14/claude-cahun-finding-great|title=Claude Cahun: Finding a lost great|last=Bower|first=Gavin James|date=2012-02-14|work=The Guardian|accessdate=2018-01-08|language=en-GB|issn=0261-3077}}</ref>

У 1994 році Інститут сучасного мистецтва в Лондоні провів виставку фотографічних автопортретів Каона 1927—1947 років разом із роботами двох молодих сучасних британських художниць, Вірджинії Німарко та Тасіти Дін, під назвою ''Mise en Scene''. У сюрреалістичних автопортретах Каон представляла себе андрогіном, німфою, моделлю та солдатом.<ref>Katy Deepwell ' Uncanny Resemblances: Restaging Claude Cahun in 'Mise en Scene'' issue 1 Dec 1996 n.paradoxa: international feminist art journal online pp. 46–51''</ref>

У 2007 році [[Девід Бові|Девід Боуї]] створив мультимедійну виставку робіт Каона в садах Загальної теологічної семінарії в Нью-Йорку. Це було частиною фестивалю під назвою Highline Festival, який також включав пропозиції [[Air (гурт)|Air]], [[Лорі Андерсон]] і Майка Гарсона. Боуї сказав про Каона:
Ви можете назвати її трансгресивною або ви можете назвати її переодягненим Мен Реєм із сюрреалістичними тенденціями. Я вважаю цю роботу дуже божевільною, у найкращому розумінні. За межами Франції, а тепер і у Великій Британії, вона не мала такого визнання, на яке вона, безумовно, заслуговує як послідовник-засновник, друг і діяч оригінального сюрреалістичного руху.<ref name="The Art Story - Claude Cahun: French Photographer, Writer and Political Activist">{{Cite news|title=The Art Story - Claude Cahun: French Photographer, Writer and Political Activist|url=https://www.theartstory.org/artist-cahun-claude-life-and-legacy.htm|accessdate=27 березня 2019}}</ref>

=== Співпраця з Марселем Муром ===
Робота Каона часто була результатом співпраці з Марселем Муром. Каон і Мур часто співпрацювали, хоча це часто залишається невизнаним. Вважається, що Мур часто був людиною, яка стояла за камерою під час портретних зйомок Каона, і був рівноправним партнером у колажах Каона.<ref name=":032">Cole, Julie, ‘Claude Cahun, Marcel Moore and the Collaborative Construction of a Lesbian Subjectivity’, in Norma Broude and Mary D. Garrard (eds.), Reclaiming Female Agency: Feminist Art History after Postmodernism (California: University of California Press, 2005), 343–60.</ref>

Оскільки більшість фотографій, які приписують Каону, походять із особистої колекції, а не з тієї, що призначена для публічного показу, було припущено, що ці особисті фотографії дозволили Каону більшою мірою експериментувати з гендерною презентацією та роллю глядача.<ref name=":034">Cole, Julie, ‘Claude Cahun, Marcel Moore and the Collaborative Construction of a Lesbian Subjectivity’, in Norma Broude and Mary D. Garrard (eds.), Reclaiming Female Agency: Feminist Art History after Postmodernism (California: University of California Press, 2005), 343–60.</ref>

== Активізм Другої світової війни ==
У 1937 році Каон і Мур оселилися в [[Джерсі]]. Після падіння Франції та [[Німецька окупація Нормандських островів (1940—1945)|німецької окупації Джерсі та інших Нормандських островів]] вони стали активними діячами опору та пропагандистами. Горяче виступаючи проти війни, вони багато працювали над виготовленням антинімецьких листівок. Багато з них були уривками з перекладів з англійської на німецьку репортажів BBC про злочини та зухвалість нацистів, які були склеєні разом, щоб створити ритмічні вірші та різку критику. Вони створили багато з цих повідомлень під німецьким псевдонімом Der Soldat Ohne Namen, або Солдат без імені, щоб ввести в оману німецьких солдатів, що серед окупаційних військ існує змова.<ref>{{Cite book
|title=Paper Bullets: Two Artists Who Risked Their Lives to Defy the Nazis
|last=Jeffrey
|first=Jackson
|year=2020
|publisher=Algonquin Books
|location=New York
|pages=122–23
|isbn=978-1616209162
}}</ref> Тоді подружжя одягалося та відвідувало багато німецьких військових заходів у Джерсі, стратегічно розміщуючи свої брошури в солдатських кишенях, на стільцях і в сигаретних коробках, щоб солдати могли їх знайти. Крім того, вони непомітно м'ялися та кидали листівки в машини та вікна.

Одного разу вони вивісили в місцевій церкві банер із написом: «Ісус великий, але Гітлер більший, бо Ісус помер за людей, а люди помирають за Гітлера». Як і в більшості мистецьких робіт Каона та Мура в Парижі, у багатьох їхніх нотатках також використовувався той самий стиль чорного гумору. У багатьох відношеннях спроби опору Каона та Мура були не лише політичними, але й мистецькими діями, які використовували їхні творчі таланти для маніпулювання та підриву влади, яку вони зневажали. У багатьох відношеннях діяльність Каона була зосереджена на підриві певного авторитету; однак їхня активність становила загрозу їхній фізичній безпеці. Як пише історик Джеффрі Х. Джексон у своєму остаточному дослідженні їхнього опору під час війни ''Paper Bullets'', для Каона та Мура «боротьба з німецькою окупацією Джерсі була кульмінацією зразків опору протягом усього життя, який завжди мав політичну перевагу в справі свободи, коли вони викроювали власний бунтарський спосіб спільного життя у світі. Для них політичне завжди було глибоко особистим».<ref>{{Cite book
|title=Paper Bullets
|last=Jackson
|first=Jeffrey
|year=2020
|publisher=Algonquin Books
|location=New York
|pages=267–68
|isbn=978-1616209162
}}</ref>У 1944 році Каон і Мур були заарештовані і засуджені до смертної кари, але вирок так і не був виконаний, оскільки острів був звільнений від німецької окупації в 1945 році<ref name=":12">{{Cite journal|last=Andersen|first=Corinne|date=2005|title=Que me veux-tu?/ What do you want of me?: Claude Cahun's Autoportraits and the Process of Gender Identification|journal=Women in French Studies|volume=13|pages=37–50|doi=10.1353/wfs.2005.0002}}</ref> Однак після лікування у в'язниці здоров'я Каон так і не відновилося, і вона померла в 1954 році. Каон похована у церкві Св. Брелада разом із її партнером Марселем Муром. На суді Каон сказала німецькому судді (згідно з документальним фільмом про окупацію Нормандських островів, представленим [[Джон Нетлс|Джоном Неттлзом]]), що німцям доведеться застрелити її двічі, оскільки вона була не лише учасником Опору, а й єврейкою. Очевидно, це викликало сміх у суді та, як кажуть, було однією з причин, чому страту не було виконано (Мартін Шугарман, архіваріус AJEX).

== Соціальна критика і спадщина ==
Каон робила собі роботу і не хотіла бути відомою.<ref>{{Cite journal|last=Colvile|first=Georgiana M.M.|date=2005|title=Self-Representation as Symposium: The Case of Claude Cahun|journal=Interfaces: Women, Autobiography, Image, Performance|pages=263–288}}</ref> Лише через 40 років після її смерті роботи Каони стали визнані. У багатьох відношеннях життя Каони було відзначене діями, які бунтували проти загальноприйнятих умов, і її публічний імідж став коментарем, який кидає виклик уявленням громадськості про стать, красу та логіку.

Її робота мала змінити розуміння глядачами фотографії як документації реальності. Більше того, її поезія кидала виклик гендерним ролям того часу та атакувала соціальні та економічні кордони світу, що дедалі дедалі модернізувався. Крім того, участь Каона в групі паризьких сюрреалістів внесла елемент різноманітності в творчість групи, що започаткувало нові уявлення. Більшість художників-сюрреалістів були чоловіками, чиї основні зображення жінок зображували їх як ізольовані символи еротизму, а не як хамелеонічні, [[Гендерна варіативність|гендерно невідповідні]] фігури, які представляв Каон. Фотографії, твори та загалом життя Каона як мистецького та політичного революціонера продовжує впливати на художників.

Зібрані твори Каона були опубліковані в 2002 році під назвою ''Claude Cahun — Écrits'' ({{ISBN|2-85893-616-1}}), під редакцією Франсуа Леперльє. У 2018 році вулиця Парижа отримала назву «Alée Claude Cahun — Marcel Moore»<ref>{{Cite web|url=http://a06.apps.paris.fr/a06/jsp/site/plugins/solr/modules/ods/DoDownload.jsp?id_document=144541&items_per_page=20&sort_name=&sort_order=&terms=cahun&query=cahun|title=Conseil de Paris|accessdate=25 жовтня 2021|archive-date=2020-11-17|archive-url=https://web.archive.org/web/20201117022515/http://a06.apps.paris.fr/a06/jsp/site/plugins/solr/modules/ods/DoDownload.jsp?id_document=144541&items_per_page=20&sort_name=&sort_order=&terms=cahun&query=cahun}}</ref> (район Сен-Жермен-де-Пре — Монпарнас, поблизу вулиці Нотр-Дам-де-Шам, де жили Клод і Сюзанна).

Роман Руперта Томсона «''Ніколи, крім тебе»'' 2018 року заснований на житті Каона та Мура. Його схвально відгукнувся Адам Марс-Джонс у ''London Review of Books''.<ref>{{Cite journal|last=Mars-Jones|first=Adam|date=2 серпня 2018|title=I'm a Cahunian|url=https://www.lrb.co.uk/the-paper/v40/n15/adam-mars-jones/i-m-a-cahunian|journal=London Review of Books|volume=40|issue=15|via=www.lrb.co.uk}}</ref>

Активність і героїзм Каон та Мур під час Другої світової війни задокументовано Джеффрі Х. Джексоном у книзі ''«Паперові кулі: двоє митців, які ризикували життям, щоб протистояти нацистам»'' 2020 року''.''<ref>{{Cite web|title=Speaker Series: Jeffrey Jackson In Conversation with Emily Yellin|url=https://charlestonlibrarysociety.org/event/speaker-series-jeffery-jackson/|accessdate=2020-12-13|website=Charleston Library Society|language=en-US|archivedate=4 December 2020|archiveurl=https://web.archive.org/web/20201204085337/https://charlestonlibrarysociety.org/event/speaker-series-jeffery-jackson/|url-status=dead}}</ref>

Google вшанував Клода Каон, показавши анімований [[Тематичні малюнки Google|дудл]] на своїй домашній сторінці в багатьох країнах 25 жовтня 2021 року, у річницю, що мала б стати її 127-річчям.<ref>{{Cite web|url=http://www.google.com/logos/doodles/2021/claude-cahuns-127th-birthday-6753651837109117.4-2xa.gif|title=Claude Cahun's 127th Birthday|accessdate=25 жовтня 2021}}</ref><ref>{{Cite web|url=https://www.youtube.com/watch?v=h3M4qn7jWDE|archiveurl=https://web.archive.org/web/20211024133634/https://www.youtube.com/watch?v=h3M4qn7jWDE|archivedate=2021-10-24|url-status=live|title=Claude Cahun Google Doodle | Short Biography of French photographer Claude Cahun|accessdate=25 жовтня 2021}}</ref>

== Список літератури ==

* ''Vues et Visions'' (псевдонім Claude Courlis), Mercure de France, № 406, 16 травня 1914 р.
** [http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k201747v.image.r=mercure+de+france.f40.langFR Електронне видання на Bibliothèque Nationale Gallica]
* ''«Саломея» Оскара Уайльда.'' ''Le procés Billing et les 47000 pervertis du Livre noir'', Mercure de France, № 481, 1 липня 1918 р
** [http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k2018216.image.r=mercure+de+france.f73.langFR Електронне видання на Bibliothèque Nationale Gallica]
* ''Le poteau frontière'' (псевдонім Daniel Douglas), La Gerbe, № 3, грудень 1918 р.
** [http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k54155097.image.f4.langEN Електронне видання на Bibliothèque Nationale Gallica]
* ''Au plus beau des anges'' (псевдонім Daniel Douglas), La Gerbe, № 3, грудень 1918
** [http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k54155097.image.r=douglas.f5.langEN Електронне видання на Bibliothèque Nationale Gallica]
* ''Сигарети'' (псевдонім Деніел Дуглас), La Gerbe, № 3, грудень 1918 р.
** [http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k54155097.image.r=douglas.f6.langEN Електронне видання на Bibliothèque Nationale Gallica]
* ''Aux Amis des livres'', La Gerbe, № 5, лютий 1919 р
** [http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k5415533w.image.r=%22claude+cahun%22.f27.langEN Електронне видання на Bibliothèque Nationale Gallica]
* ''La Sorbonne en robe de fête'' (псевдонім Daniel Douglas), La Gerbe, № 5, лютий 1919 р.
** [http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k5415533w.image.r=daniel+douglas.f23.langEN Електронне видання на Bibliothèque Nationale Gallica]
* ''La owners du Monde, par Georges Duhamel'', La Gerbe, № 7, квітень 1919
** [http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k5415562m.image.f21.langEN Електронне видання на Bibliothèque Nationale Gallica]
* ''Les Gerbes'' (псевдонім Daniel Douglas), La Gerbe, № 7, квітень 1919 р.
** [http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k5415562m.image.f16.langEN Електронне видання на Bibliothèque Nationale Gallica]
* ''L'amour aveugle'' (псевдонім Деніел Дуглас), La Gerbe, № 12, вересень 1919 р.
* ''La machine magique'' (псевдонім Деніел Дуглас), La Gerbe, № 12, вересень 1919 р.
* ''Матильда Аланік.'' ''Les roses refleurissent'', Le Phare de la Loire, 29 червня 1919 р
* ''Le théâtre de mademoiselle, par Mathias Morhardt'', Le Phare de la Loire, 20 липня 1919 р.
* ''Vues et Visions'', з ілюстраціями Марселя Мура, Париж: Georges Crès & Cie, 1919
* ''Параболи'' (псевдонім Деніел Дуглас), La Gerbe, № 17, лютий 1920 р.
* ''Une conférence de Georges Duhamel'' (псевдонім Daniel Douglas), La Gerbe, № 19, квітень 1920 р.
* ''Марсель Швоб'', La Gerbe, № 20, травень 1920 р
* ''Бокс'' (псевдонім Деніел Дуглас), La Gerbe, № 22, липень 1920 р.
** [http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k5415632t.image.r=daniel+douglas.f25.langFR Електронне видання на Bibliothèque Nationale Gallica]
* ''Old Scotch Whisky'', La Gerbe, № 27, грудень 1920 року
** [http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k54156441.image.r=claude+cahun.f21.langEN Електронне видання на Bibliothèque Nationale Gallica]
* ''A propos d'une conference'' and ''Méditations à la faveur d'un Jazz Band'', La Gerbe, № 27, грудень 1920 р.
** [http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k5415654d.image.r=CAHUN.f32.langFR Електронне видання на Bibliothèque Nationale Gallica]
* ''Героїні: «Eve la trop crédule», «Dalila, femme entre les femmes», «La Sadique Judith», «Hélène la rebelle», «Sapho l'incomprise», «Marguerite, sœur incestueuse», "Salomé la sceptique <nowiki>»</nowiki>,'' Mercure de France, № 639, 1 лютого 1925 р
** [http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k201972m.image.r=claude+cahun.f64.langEN Електронне видання на Bibliothèque Nationale Gallica]
* ''Héroïnes: 'Sophie la symboliste', 'la Belle ''', Le Journal littéraire, № 45, 28 лютого 1925 р.
* ''Méditation de Mademoiselle Lucie Schwob'', Філософії, № 5/6, березень 1925 р.
* ''Récits de rêve'', у спеціальному виданні Les rêves, Le Disque vert, третій рік, книга 4, № 2, 1925
* ''Carnaval en chambre'', La Ligne de cœur, книга 4, березень 1926 р.
* ''Ephémérides'', Mercure de France, № 685, 1 січня 1927 р.
** [http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k202017x.r=claude+cahun.f72.langEN Електронне видання на Bibliothèque Nationale Gallica]
* ''Au Diable'', Le Plateau, № 2, травень–червень 1929 р
* Ellis, Havelock: ''La Femme dans la société — I. L'Hygiene sociale'', переклад Люсі Швоб, Mercure de France, 1929
* ''Aveux non avenus'', ілюстрований Марселем Муром, Париж: Editions du Carrefour, 30 травня 1930 р.
** [http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k2021007.image.r=claude+cahun.f167.pagination.langEN Огляд] на Bibliothèque Nationale Gallica
* ''Frontière Humaine'', автопортрет, Bifur, № 5, квітень 1930 р.
* ''Protestez'' (AEAR), Feuille rouge, № 2, березень 1933 р
* ''Contre le fascisme Mays aussi contre l'Imperialisme francais'' (AEAR), Feuille rouge, № 4, травень 1933 р.
* ''Les Paris sont ouvert'', Париж: Хосе Корті, травень 1934 р
* ''Union de lutte des intellectuels révolutionnaires, Contre-Attaque'', 7 жовтня 1935 р.
* ''Prenez garde aux obets domestique'', Cahier d'Art I—II, 1936
* ''Sous le feu des canons francais … et alliés'', Contre-Attaque, березень 1936 р.
* ''Розпуск де Contre-Attaque'', L'Œuvre, 24 березня 1936 р.
* ''Exposition surréaliste d'objets'', виставка в галереї Charles Ratton, Париж, 22–29 травня 1936 року. Предмети, перераховані Клодом Каоном, це ''Un air de famille'' і ''Souris valseuses''
* ''Il n'y a pas de liberté pour les ennemis de la liberté'', 20 липня 1936 р.
* Deharme, Lise: ''Le Cœur de Pic'', 32, ілюстрований 20 фотографіями Клода Каона, Париж: Хосе Кортіс, 1937
* ''Adhésion à la Fédération Internationale de l'Art Révolutionnaire Indépendant'', Clé, № 1, січень 1939
* ''À bas les lettres de cachets! À bas la terreur grise!'' (FIARI), червень 1939 р

== Примітки ==
{{примітки|40em}}

== Джерела ==

* [http://www.connectotel.com/cahun Інформаційна сторінка Клода Каона]
* [https://web.archive.org/web/20051221054030/http://vinland.org/scamp/Cahun/index.html Сторінка вшанування та біографії Клода Каона]
* [http://www.thedailybeast.com/articles/2015/04/21/claude-cahun-the-lesbian-surrealist-who-defied-the-nazis.html The Daily Beast, 21.04.2015, «Клод Каон: Лесбійський сюрреаліст, який кинув виклик нацистам»]
* [http://courses.washington.edu/femart/final_project/wordpress/claude-cahun/ Архів феміністичного мистецтва, Вашингтонський університет, 2012, «Клод Каон»]
* Бауер, Гевін Джеймс. «[https://www.theguardian.com/books/2012/feb/14/claude-cahun-finding-great Клод Каон: пошуки втраченого великого]». ''Охоронець''. Guardian News and Media, 14 лютого 2012 р. Інтернет. 11 грудня 2012
* Елкін, Лорен. «[https://web.archive.org/web/20160714115525/http://quarterlyconversation.com/claude-cahun-disavowals Читання Клода Каона] ». ''Щоквартальна розмова RSS''. Щоквартальна розмова RSS, nd Інтернет. 11 грудня 2012
* Ген, Дой. «[https://web.archive.org/web/20110430234939/http://www.meta-magazine.com/articles/claude-cahun-a-sensual-politics-of-photography Мета: Клод Каон — чуттєва політика фотографії] ». ''Meta-Magazine.com''. Мега, нд Інтернет. 11 грудня 201 р
* Партизанські дівчата. «XX століття: жінки ізму». ''Супутниця партизанських дівчат до історії західного мистецтва''. Нью-Йорк: Penguin Group, 1998. 62–63. Роздрукувати
* Шоу, Дженніфер. ''Існувати інакше: життя та творчість Клода Каона''. Велика Британія: [[Reaktion Books]], травень 2017 р. Роздрукувати.
* Захманн, Гейл. ''Фотографічний інтертекст: невидимі пригоди у творчості Клода Каона''. 3-е вид. том. 10. Np: Taylor and Francis Group, 2006. ''CrossRef''. Інтернет. 11 грудня 2012.
* Джексон, Джеффрі Х., ''Паперові кулі:'' ''Два митці, які ризикували життям, щоб кинути виклик нацистам.'' Нью-Йорк: Algonquin Books, 2020.{{ISBN|978-1616209162}}.

== Посилання ==

* {{Commonscat-inline}}
* [https://www.tate.org.uk/art/artists/claude-cahun-10611 Claude Cahun] у Тейт
* [https://web.archive.org/web/20070523135448/http://melusine.univ-paris3.fr/astu/Colville.htm De l'Éros des femmes surréalistes et de Claude Cahun en particulier by Georgina M.M. Colvile] (французькою)
* [https://web.archive.org/web/20090420041549/http://www.meta-magazine.com/index.php?id=13 Prof. Gen Doy on Claude Cahun]

[[Категорія:Мисткині-феміністки]]
[[Категорія:Учасники французького руху Опору]]
[[Категорія:Фотографи XX століття]]
[[Категорія:Французькі фотографи]]
[[Категорія:Французькі фотографки]]
[[Категорія:Єврейські феміністки]]

title: фр. Claude Cahun

При народженні: фр. Lucy Renée Mathilde Schwob

Народження: 25 жовтня 1894[…] · Нант, Метрополія Франції, Франція

Смерть: 8 грудня 1954[…] (60 років)

Поховання: Сент-Бреладd

Національність: євреї

Країна: Франція

Жанр: портрет і автопортрет

Навчання: Школа Парсонс Мідd, Ліцей Габріель Гуістхауd (1906) і Нантська школа мистецтвd

Діяльність: митець, фотограф, письменник, боєць опору, скульптор, художник

Напрямок: сюрреалізм

Член: Асоціація революційних письменників і художниківd

Роботи в колекції: Музей Бойманса - ван Бенінгена, Музей мистецтв Нельсона-Аткінсаd, Тейт, Музей сучасного мистецтва Сан-Франциско, Музей мистецтва Метрополітен, Музей Вікторії та Альберта, Музей Ізраїлю, Нантський музей образотворчого мистецтва, Institut Valencià d'Art Modernd, Picker Art Galleryd і Музей Ґетті

фр. Claude Cahun:
Клод Каон у Вікісховищі
Висловлювання у Вікіцитатах
Роботи у Вікіджерелах


text:
# Louis Thomassin
Louis Thomassin (Aix-en-Provence, 28 agosto 1619 – 1695) è stato un religioso e teologo francese.

## Biografia
Sacerdote della Congregazione oratoriana di San Filippo Neri, proveniente da un'antica famiglia originaria della Borgogna, che si era trasferita in Provenza con il re d'Anjou, nacque a Aix il 28 agosto 1619. Il padre era avvocato generale alla Corte dei conti. Insegnante di teologia, fu chiamato all'età di trentacinque anni a Parigi a tenere delle conferenze di teologia positiva. Morì nel 1695.

## Opere
L'oratoriano Louis Thomassin pubblicò, prima in francese e poi in latino, un testo sulla disciplina antica e nuova della Chiesa, Ancienne et nouvelle discipline de l'Eglise (Parigi, 1678-1679), considerato opera fondamentale per lo studio delle istituzioni ecclesiastiche e del diritto canonico e, dopo la sua morte, è stato pubblicato il Traité du négoce et de l'usure diviso in due parti, la prima dedicata al commercio e la seconda all'usura.

wikiname: itwiki

title: Louis Thomassin

in_language: it

wikitext:
{{Bio
|Nome = Louis
|Cognome = Thomassin
|Sesso = M
|LuogoNascita = Aix-en-Provence
|GiornoMeseNascita = 28 agosto
|AnnoNascita = 1619
|LuogoMorte =
|GiornoMeseMorte =
|AnnoMorte = 1695
|Epoca = 1600
|Attività = religioso
|Attività2 = teologo
|Nazionalità = francese
|Immagine = Louis Thomassin.jpg
}}

== Biografia ==
Sacerdote della [[Confederazione dell'oratorio di San Filippo Neri|Congregazione oratoriana di San Filippo Neri]], proveniente da un'antica famiglia originaria della [[Borgogna]], che si era trasferita in [[Provenza]] con il re d'Anjou, nacque a [[Aix-en-Provence|Aix]] il 28 agosto 1619. Il padre era avvocato generale alla [[Corte dei conti]]. Insegnante di [[teologia]], fu chiamato all'età di trentacinque anni a [[Parigi]] a tenere delle conferenze di [[teologia affermativa|teologia positiva]]. Morì nel 1695.

== Opere ==
L'oratoriano Louis Thomassin pubblicò, prima in francese e poi in latino, un testo sulla disciplina antica e nuova della Chiesa, ''Ancienne et nouvelle discipline de l'Eglise'' ([[Parigi]], [[1678]]-[[1679]]), considerato opera fondamentale per lo studio delle istituzioni ecclesiastiche e del [[diritto canonico]] e, dopo la sua morte, è stato pubblicato il ''Traité du négoce et de l'usure'' diviso in due parti, la prima dedicata al [[commercio]] e la seconda all'[[usura]].

==Bibliografia==
[[File:Thomassin - Traité du négoce et de l'usure, 1697 - 426.tif|thumb|''Traité du négoce et de l'usure'', [[1697]] ([[Fondazione Mansutti]], Milano).]]
[[File:Thomassin - De Verbi Dei Incarnatione, 1680 - 4491595.tif|thumb|''De Verbi Dei Incarnatione'', 1680]]

*{{Cita libro|editore= Imprimerie Royale Paris, 1640-1792
|lingua= la
|cognome= Thomassin
|nome= Louis
|titolo= Traité dogmatique et historique des edits et des autres moiens spirituels et temporels. 1
|città= A Paris
|accesso= 23 aprile 2015
|data= 1703
|url= https://gutenberg.beic.it/webclient/DeliveryManager?pid=4485171&search_terms=DTL9
}}

*{{Cita libro|editore= Imprimerie Royale Paris, 1640-1792
|lingua= la
|cognome= Thomassin
|nome= Louis
|titolo= Traité dogmatique et historique des edits et des autres moiens spirituels et temporels. 2
|città= A Paris
|accesso= 23 aprile 2015
|data= 1703
|url= https://gutenberg.beic.it/webclient/DeliveryManager?pid=4486920&search_terms=DTL9
}}

*{{Cita libro|editore= François Muguet
|lingua= la
|cognome= Thomassin
|nome= Louis
|titolo= De Verbi Dei Incarnatione
|città= Parisiis
|accesso= 23 aprile 2015
|data= 1680
|url= https://gutenberg.beic.it/webclient/DeliveryManager?pid=4491595&search_terms=DTL8
}}

*{{Cita libro|editore= François Muguet
|lingua= la
|cognome= Thomassin
|nome= Louis
|titolo= De Deo Deique proprietatibus
|città= Parisiis
|accesso= 23 aprile 2015
|data= 1684
|url= https://gutenberg.beic.it/webclient/DeliveryManager?pid=4489878&search_terms=DTL8
}}

*{{Cita libro|editore= François Muguet
|lingua= la
|cognome= Thomassin
|nome= Louis
|titolo= Dogmata theologica. 1
|città= Parisiis
|accesso= 23 aprile 2015
|data= 1689
|url= https://gutenberg.beic.it/webclient/DeliveryManager?pid=4493600&search_terms=DTL8
}}

* ''La Chiesa tra rinascimento e illuminismo'', Ed. Città Nuova, di Luigi Mezzadri e Paola Vismara
* P. Arabeyre, J.L. Halpérin, J. Krynen (a cura di), ''Dictionnaire historique des juristes français XIIe-XXe siècle'', Paris, PUF, 2007, pp. 738-739.
* Fondazione Mansutti, ''Quaderni di sicurtà. Documenti di storia dell'assicurazione'', a cura di M. Bonomelli, schede bibliografiche di C. Di Battista, note critiche di F. Mansutti, Milano, Electa, 2011, pp. 314-315.

== Altri progetti ==
{{interprogetto}}

== Collegamenti esterni ==
* {{Collegamenti esterni}}

{{Controllo di autorità}}
{{Portale|biografie|cattolicesimo|letteratura}}

[[Categoria:Storia dell'assicurazione]]


text:
# Robert O. Harris
Robert Orr Harris (* 8. November 1854 in Boston, Massachusetts; † 13. Juni 1926 in Brockton, Massachusetts) war ein US-amerikanischer Jurist und Politiker. Zwischen 1911 und 1913 vertrat er den Bundesstaat Massachusetts im US-Repräsentantenhaus.

## Werdegang
Robert Harris war der Sohn des Kongressabgeordneten Benjamin W. Harris (1823–1907). Er  besuchte die öffentlichen Schulen seiner Heimat und die Phillips Exeter Academy in New Hampshire. Danach studierte er bis 1877 an der Harvard University. Nach einem anschließenden Jurastudium und seiner 1879 erfolgten Zulassung als Rechtsanwalt begann er in Boston und Brockton in diesem Beruf zu arbeiten. Gleichzeitig schlug er als Mitglied der Republikanischen Partei eine politische Laufbahn ein. Im Jahr 1889 saß er als Abgeordneter im Repräsentantenhaus von Massachusetts. Zwischen 1891 und 1901 war Harris Staatsanwalt für den südöstlichen Distrikt von Massachusetts. Danach fungierte er zwischen 1902 und 1911 als Richter am Superior Court of Massachusetts.
Bei den Kongresswahlen des Jahres 1910 wurde Harris im 14. Wahlbezirk von Massachusetts in das US-Repräsentantenhaus in Washington, D.C. gewählt, wo er am 4. März 1911 die Nachfolge von Eugene Foss antrat. Da er im Jahr 1912 auf eine erneute Kandidatur verzichtete, konnte er bis zum 3. März 1913 nur eine Legislaturperiode im Kongress absolvieren. Nach dem Ende seiner Zeit im US-Repräsentantenhaus praktizierte Robert Harris wieder als Anwalt. Zwischen 1921 und 1924 amtierte er als Bundesstaatsanwalt für Massachusetts; in dieser Funktion folgte ihm Harold P. Williams. Er starb am 13. Juni 1926 in Brockton.

wikiname: dewiki

title: Robert O. Harris

in_language: de

wikitext:
[[Datei:RobertOHarris.jpg|mini|hochkant=0.9|Robert O. Harris]]
'''Robert Orr Harris''' (* [[8. November]] [[1854]] in [[Boston]], [[Massachusetts]]; † [[13. Juni]] [[1926]] in [[Brockton (Massachusetts)|Brockton]], Massachusetts) war ein [[Vereinigte Staaten|US-amerikanischer]] [[Jurist]] und [[Politiker]]. Zwischen 1911 und 1913 vertrat er den [[Bundesstaat der Vereinigten Staaten|Bundesstaat]] Massachusetts im [[Repräsentantenhaus der Vereinigten Staaten|US-Repräsentantenhaus]].

== Werdegang ==
Robert Harris war der Sohn des Kongressabgeordneten [[Benjamin W. Harris]] (1823–1907). Er  besuchte die öffentlichen Schulen seiner Heimat und die [[Phillips Exeter Academy]] in [[New Hampshire]]. Danach studierte er bis 1877 an der [[Harvard University]]. Nach einem anschließenden Jurastudium und seiner 1879 erfolgten Zulassung als Rechtsanwalt begann er in Boston und Brockton in diesem Beruf zu arbeiten. Gleichzeitig schlug er als Mitglied der [[Republikanische Partei|Republikanischen Partei]] eine politische Laufbahn ein. Im Jahr 1889 saß er als Abgeordneter im [[Repräsentantenhaus von Massachusetts]]. Zwischen 1891 und 1901 war Harris Staatsanwalt für den südöstlichen Distrikt von Massachusetts. Danach fungierte er zwischen 1902 und 1911 als Richter am ''Superior Court of Massachusetts''.

Bei den [[Wahl zum Repräsentantenhaus der Vereinigten Staaten 1910|Kongresswahlen des Jahres 1910]] wurde Harris im 14. [[Kongresswahlbezirk|Wahlbezirk]] von Massachusetts in das US-Repräsentantenhaus in [[Washington, D.C.]] gewählt, wo er am 4. März 1911 die Nachfolge von [[Eugene Foss]] antrat. Da er im Jahr 1912 auf eine erneute Kandidatur verzichtete, konnte er bis zum 3. März 1913 nur eine Legislaturperiode im [[Kongress der Vereinigten Staaten|Kongress]] absolvieren. Nach dem Ende seiner Zeit im US-Repräsentantenhaus praktizierte Robert Harris wieder als Anwalt. Zwischen 1921 und 1924 amtierte er als [[United States Attorney|Bundesstaatsanwalt]] für Massachusetts; in dieser Funktion folgte ihm [[Harold P. Williams]]. Er starb am 13. Juni 1926 in Brockton.

== Weblinks ==
{{Kongressbio|H000251}}
* {{Findagrave}}
{{Navigationsleiste US-Kongressabgeordnete (Massachusetts)}}

{{SORTIERUNG:Harris, Robert O}}
[[Kategorie:Mitglied des Repräsentantenhauses der Vereinigten Staaten für Massachusetts]]
[[Kategorie:Mitglied des Repräsentantenhauses von Massachusetts]]
[[Kategorie:Mitglied der Republikanischen Partei]]
[[Kategorie:Richter (Massachusetts)]]
[[Kategorie:United States Attorney for the District of Massachusetts]]
[[Kategorie:Rechtsanwalt (Vereinigte Staaten)]]
[[Kategorie:US-Amerikaner]]
[[Kategorie:Geboren 1854]]
[[Kategorie:Gestorben 1926]]
[[Kategorie:Mann]]

{{Personendaten
|NAME=Harris, Robert O.
|ALTERNATIVNAMEN=Harris, Robert Orr (vollständiger Name)
|KURZBESCHREIBUNG=US-amerikanischer Jurist und Politiker
|GEBURTSDATUM=8. November 1854
|GEBURTSORT=[[Boston]], Massachusetts
|STERBEDATUM=13. Juni 1926
|STERBEORT=[[Brockton (Massachusetts)|Brockton]], Massachusetts
}}


text:
# Fiscale valkuil
Een fiscale valkuil is in het Belgische fiscaal stelsel een specifieke situatie waarbij het, door een combinatie van factoren, bijzonder onaantrekkelijk is om te werken of meer te gaan werken.
Men kent twee zo'n valkuilen:
Werkloosheidsvalwanneer het voor iemand onaantrekkelijk is om uit de werkloosheid te treden, omdat het extra inkomen dat hij verdient door te werken grotendeels wordt wegbelast;
Promotievalwanneer het onaantrekkelijk is om promotie te maken of meer te werken, omdat het extra inkomsten grotendeels wordt wegbelast.
Om deze twee valkuilen weg te werken, voerde de regering-Michel I de taxshift in. Op Vlaams niveau is er sprake van het invoeren van de jobbonus.

wikiname: nlwiki

title: Fiscale valkuil

in_language: nl

wikitext:
Een '''fiscale valkuil''' is in het [[Belasting in België |Belgische fiscaal stelsel]] een specifieke situatie waarbij het, door een combinatie van factoren, bijzonder onaantrekkelijk is om te werken of meer te gaan werken.

Men kent twee zo'n valkuilen:
;Werkloosheidsval:wanneer het voor iemand onaantrekkelijk is om uit de [[werkloosheid]] te treden, omdat het extra inkomen dat hij verdient door te werken grotendeels wordt wegbelast;
;Promotieval:wanneer het onaantrekkelijk is om [[promotie (baan)|promotie]] te maken of meer te werken, omdat het extra inkomsten grotendeels wordt wegbelast.

Om deze twee valkuilen weg te werken, voerde de [[regering-Michel I]] de [[taxshift]] in. Op Vlaams niveau is er sprake van het invoeren van de [[jobbonus]].

==Externe links==
*[https://www.hogeraadvanfinancien.be/nl/publication/advies-verlaging-van-de-lastendruk-op-arbeid-en-mogelijkheden-voor-de-financiering-ervan Verlaging van de lastendruk op arbeid en mogelijkheden voor de financiering ervan], advies [[Hoge Raad van Financiën]] p124, mei 2020

[[categorie:Belasting]]


text:
# Греческая консерватория
Греческая консерватория (греч. Ελληνικό Ωδείο) — высшее музыкальное учебное заведение, действующее в Афинах.
Основана в 1919 году композитором Манолисом Каломирисом, возглавлявшим её до 1926 года, когда он ушёл из неё, чтобы выступить учредителем Национальной консерватории; другой заметный музыкант, Дионисиос Лаврангас, с момента основания и до 1924 года возглавлял в консерватории оперную школу.
В настоящее время консерватория располагает, помимо Афин, 37 филиалами на территории Греции, а также отделением в албанском городе Влёра. Возглавляет консерваторию композитор Алкис Балтас.

## Известные преподаватели
- Димитриос Левидис
- София Спануди

## Известные студенты
- Димитрис Аграфиотис
- Теодорос Антониу
- Леонидас Кавакос

wikiname: ruwiki

title: Греческая консерватория

in_language: ru

wikitext:
'''Греческая консерватория''' ({{lang-el|Ελληνικό Ωδείο}}) — высшее музыкальное учебное заведение, действующее в [[Афины|Афинах]].

Основана в 1919 году композитором [[Каломирис, Манолис|Манолисом Каломирисом]], возглавлявшим её до 1926 года, когда он ушёл из неё, чтобы выступить учредителем [[Национальная консерватория Греции|Национальной консерватории]]; другой заметный музыкант, [[Дионисиос Лаврангас]], с момента основания и до 1924 года возглавлял в консерватории оперную школу.

В настоящее время консерватория располагает, помимо Афин, 37 филиалами на территории Греции, а также отделением в албанском городе [[Влёра]]. Возглавляет консерваторию композитор [[Алкис Балтас]].

== Известные преподаватели ==
* [[Димитриос Левидис]]
* [[София Спануди]]

== Известные студенты ==
* [[Димитрис Аграфиотис]]
* [[Антониу, Теодорос|Теодорос Антониу]]
* [[Леонидас Кавакос]]

== Ссылки ==
* [http://hcma.gr/ Сайт консерватории]{{ref-el}}

{{ВС}}

[[Категория:Учебные заведения, основанные в 1919 году]]
[[Категория:Появились в 1919 году в Греции]]
[[Категория:1919 год в музыке]]
[[Категория:Консерватории Афин]]


text:
# Olinowanie stałe
Olinowanie stałe – rodzaj olinowania na jachcie żaglowym lub innej jednostce pływającej posiadającej maszt. Zazwyczaj są to liny (czasem pręty lub specjalne profile) utrzymujące i stabilizujące maszt bądź inne drzewca w płaszczyźnie poprzecznej jachtu. Ich mocowania mogą być przytwierdzone w różnych jego częściach (stąd ich różne nazwy, biorące się od miejsca zamocowania). Drugi koniec jest mocowany do pokładu lub innych stałych elementów omasztowania. Podczas żeglugi nie pracuje się linami olinowania stałego. Co jakiś czas dokonuje się korekty ich napięcia. Wyjątkiem są jednostki regatowe, na których olinowanie stałe często reguluje się w trakcie żeglugi, w celu zmiany ustawienia (pochylenia, ugięcia) masztu.
Najczęściej olinowanie stałe stanowią liny skręcone z drutów ze stali węglowej powleczone antykorozyjną warstwą cynkową. Niekiedy materiałem może być również stal stopowa, nierdzewna bądź kwasoodporna. Od końca lat 1980. eksperymentuje się również z olinowaniem stałym wykonanym z włókna węglowego lub aramidowego, jednakże ze względu na niską wytrzymałość udarową ich zastosowanie jest ograniczone do jednostek regatowych oraz jachtów o wysokich wymaganiach technologicznych, gdzie priorytetem jest redukcja masy i poprawa osiągów.
Końce lin olinowania stałego zagniata się bądź zaplata i łączy np. ściągaczem lub drabinką w celu umożliwienia regulacji naprężenia.
W ogólności olinowanie stałe dzieli się ze względu na kierunek działania sił przez nie przenoszonych i tak są to: sztagi, wanty, baksztagi, jumpsztagi.
- Sztag
- Achtersztag
- Baksztag
- Wanty kolumnowe
- Topwanty
- Jumpsztag
- Wanta krzyżowa - krojcwanta

wikiname: plwiki

title: Olinowanie stałe

in_language: pl

wikitext:
[[Plik:Falls of Clyde shrouds inboard.jpg|thumb|270px|Wanty na [[żaglowiec|żaglowcu]] "Falls of Clyde" (kolor czarny)]]
[[Plik:Barkskibs staende rigning2.png|thumb|270px|Olinowanie trójmasztowego [[bark (żaglowiec)|barku]]]]
'''Olinowanie stałe''' – rodzaj [[olinowanie|olinowania]] na jachcie żaglowym lub innej [[Jednostka pływająca|jednostce pływającej]] posiadającej [[maszt]]. Zazwyczaj są to liny (czasem pręty lub specjalne profile) utrzymujące i stabilizujące maszt bądź inne [[Drzewce (żeglarstwo)|drzewca]] w płaszczyźnie poprzecznej jachtu. Ich mocowania mogą być przytwierdzone w różnych jego częściach (stąd ich różne nazwy, biorące się od miejsca zamocowania). Drugi koniec jest mocowany do [[pokład statku|pokładu]] lub innych stałych elementów omasztowania. Podczas żeglugi nie pracuje się linami olinowania stałego. Co jakiś czas dokonuje się korekty ich napięcia. Wyjątkiem są jednostki [[regaty|regatowe]], na których olinowanie stałe często reguluje się w trakcie żeglugi, w celu zmiany ustawienia (pochylenia, ugięcia) masztu.

Najczęściej olinowanie stałe stanowią liny skręcone z drutów ze stali węglowej powleczone antykorozyjną warstwą cynkową. Niekiedy materiałem może być również stal stopowa, nierdzewna bądź kwasoodporna. Od końca lat 1980. eksperymentuje się{{doprecyzuj|data=2016-04|kto?}} również z olinowaniem stałym wykonanym z włókna węglowego lub aramidowego, jednakże ze względu na niską wytrzymałość udarową ich zastosowanie jest ograniczone do jednostek regatowych oraz jachtów o wysokich wymaganiach technologicznych, gdzie priorytetem jest redukcja masy i poprawa osiągów<ref>{{Cytuj |tytuł = Poradnik o olinowaniu jachtu. wszystko, co musisz wiedzieć o liniach żeglarskich |data = 2025-02-11 |data dostępu = 2025-02-12 |opublikowany = marinabaltyk.pl |url = https://marinabaltyk.pl/olinowanie-jachtu-wszystko-co-musisz-wiedziec-o-liniach-zeglarskich/}}</ref>.

Końce lin olinowania stałego zagniata się bądź zaplata<ref group="uwaga">Zaplatanie lin stalowych nosi nazwę szplajsowania.</ref> i łączy np. [[śruba rzymska|ściągaczem]] lub drabinką w celu umożliwienia regulacji naprężenia.

W ogólności olinowanie stałe dzieli się ze względu na kierunek działania sił przez nie przenoszonych i tak są to: [[sztag|sztagi]], [[wanta (żeglarstwo)|wanty]], [[baksztag]]i, [[jumpsztag]]i.

<gallery>
Plik:Yacht stay.svg|
[[Sztag]]

Plik:Yacht backstay.svg|
[[Achtersztag]]

Plik:Yacht running backstay.svg|
[[Baksztag]]

Plik:Yacht shroud 2.svg|
[[Wanta kolumnowa|Wanty kolumnowe]]

Plik:Yacht shroud 1.svg|
[[Topwanta|Topwanty]]

Plik:Yacht jumpstag.svg|
[[Jumpsztag]]

Plik:Yacht shroud.svg|
[[Wanta krzyżowa - krojcwanta]]

</gallery>

== Zobacz też ==
* [[olinowanie ruchome]]
* [[omasztowanie]]
* [[ożaglowanie]]
* [[takielunek]]

== Uwagi ==
{{Uwagi}}

== Bibliografia ==
* {{cytuj książkę |nazwisko = Dziewulski| imię = Jerzy W.| autor link = | tytuł = Wiadomości o jachtach żaglowych| wydawca = Alma-Press| miejsce = Warszawa| rok = 2008| strony = 364-366| isbn = 978-83-7020-358-0}}
* {{cytuj książkę |nazwisko = Haber| imię = Franciszek| autor link = | tytuł = Vademecum żeglarza i sternika jachtowego| wydawca = WILGA| miejsce = Warszawa| rok = 2004| strony = 22-24| isbn = 83-7375-197-1}}

== Linki zewnętrzne ==
* [http://liny.pl/kalkulator/kalk_pl.php Kalkulator parametrów lin stalowych i bębnów – minimalna siła zrywająca MBL, waga jednostkowa 1 m liny, przekrój metaliczny, dopuszczalne obciążenie robocze DOR, prawidłowa wielkość bębna]

{{Kontrola autorytatywna}}

[[Kategoria:Olinowanie (żeglarstwo)|Olinowanie]]


text:
# Ilha dos Clubes
A Ilha dos Clubes é a menor das três ilhas do Lago Paranoá, em Brasília, Distrito Federal. Tem aproximadamente seis metros quadrados e está localizada próxima da Ponte Juscelino Kubitschek. As outras duas ilhas do lago são Ilha do Retiro e Ilha do Paranoá.

wikiname: ptwiki

title: Ilha dos Clubes

in_language: pt

wikitext:
{{Coord|display=title|15|49|15|S|47|49|56|W|type=}}
[[Imagem:IlhaDosClubes.jpg|thumb|A ilha, com casas do [[Lago Sul]] ao fundo.]]

A '''Ilha dos Clubes''' é a menor das três [[ilha]]s do [[Lago Paranoá]], em [[Brasília]], [[Distrito Federal (Brasil)|Distrito Federal]]. Tem aproximadamente seis metros quadrados e está localizada próxima da [[Ponte Juscelino Kubitschek]]. As outras duas ilhas do lago são [[Ilha do Retiro (Brasília)|Ilha do Retiro]] e [[Ilha do Paranoá]].<ref>{{Citar web |url=http://www.bdm.unb.br/bitstream/10483/379/1/2004_MariaJesusPostes.pdf |título=Proposta de esporte, lazer e turismo náutico na bacia e na orla do Lago Paranoá - Brasília/DF |publicado=Centro de Excelência em Turismo |autor=Maria de Jesus Pontes |data=Dezembro de 2003 |acessodata=13 de julho de 2019}}</ref>

{{Referências}}

{{Lago Paranoá}}
{{Esboço-hidrografiabr}}

{{DEFAULTSORT:Ilha Clubes}}
[[Categoria:Ilhas do Distrito Federal (Brasil)|Clubes]]
[[Categoria:Ilhas lacustres do Brasil|Clubes]]
[[Categoria:Brasília]]


text:
# Fort Beauséjour
Fort Beauséjour (später Fort Cumberland) war eine militärische Befestigungsanlage in Kanada. Das Fort wurde im Jahr 1751 von französischen Truppen als strategische Erwiderung zu dem im vorangegangenen Jahr erbauten britischen Fort Lawrence errichtet. Fort Beauséjour liegt auf dem Isthmus von Chignecto, unmittelbar nordöstlich des Grenzflusses Missaguash, der heute den südöstlichen Abschnitt der Grenze zwischen den kanadischen Provinzen Neubraunschweig und Neuschottland markiert.

## Geschichte
Bereits im 18. Jahrhundert trennte der Fluss den britischen vom französischen Machtbereich auf dem nordamerikanischen Kontinent. Seit dem Frieden von Utrecht bildete der Isthmus von Chignecto die faktische Grenze zwischen den Einflussgebieten beider Kolonialmächte. Allerdings beanspruchten die Briten aufgrund unklarer Vertragsbestimmungen auch die Gebiete nordöstlich der Landenge, die aber nach wie vor unter französischer Kontrolle standen. Mit dem Bau von Fort Beauséjour sollte dem britischen Expansionsdrang ein Riegel vorgeschoben und die Restgebiete Akadiens vor britischer Einflussnahme geschützt werden.
In diesen Gebieten hatten sich bereits vor der im Jahr 1710 erfolgten britischen Inbesitznahme Akadiens zahlreiche akadische Siedler niedergelassen. In der ersten Hälfte des 18. Jahrhunderts folgten weitere akadische Migranten, um sich damit der britischen Herrschaft zu entziehen. Als während des Jahres 1754 die ersten Kampfhandlungen des Franzosen- und Indianerkrieges begannen, entwickelte sich der Isthmus von Chignecto zu einem Brennpunkt der militärischen Auseinandersetzungen: Zu Beginn des Monats Juni begannen britische Truppen mit einem Angriff auf Fort Beauséjour, das sie nach zweiwöchiger Belagerung am 16. Juni 1755 einnahmen. Nach der Eroberung durch britische Streitkräfte erhielt der Stützpunkt den Namen Fort Cumberland.

## Würdigung
Die kanadische Bundesregierung, vertreten durch den zuständigen Minister, erklärte das Fort für seine Bedeutung im Rahmen des Franzosen- und Indianerkrieges sowie seiner Rolle in der folgenden amerikanischen Revolution als „Fort Beauséjour - Fort Cumberland National Historic Event“ am 30. Januar 1920 zu einer „nationalen historischen Stätte“.

title: Fort Beauséjour

wikitext:
[[Datei:FortBeausejour1750McCordMuseum.jpg|mini|Fort Beauséjour (Plan um 1755)]]
'''Fort Beauséjour''' (später '''Fort Cumberland''') war eine militärische Befestigungsanlage in [[Kanada]]. Das Fort wurde im Jahr 1751 von französischen Truppen als strategische Erwiderung zu dem im vorangegangenen Jahr erbauten britischen ''[[Fort Lawrence]]'' errichtet. Fort Beauséjour liegt auf dem ''[[Isthmus von Chignecto]]'', unmittelbar nordöstlich des Grenzflusses ''[[Missaguash]]'', der heute den südöstlichen Abschnitt der Grenze zwischen den kanadischen Provinzen [[New Brunswick|Neubraunschweig]] und [[Nova Scotia|Neuschottland]] markiert.
[[Datei:Fort-Beausejour de.png|mini|Fort Beauséjour]]
[[Datei:Beausejour2006.jpg|mini|Fort Beauséjour heute]]

== Geschichte ==
Bereits im 18. Jahrhundert trennte der Fluss den britischen vom französischen Machtbereich auf dem nordamerikanischen Kontinent. Seit dem [[Friede von Utrecht|Frieden von Utrecht]] bildete der Isthmus von Chignecto die faktische Grenze zwischen den Einflussgebieten beider Kolonialmächte. Allerdings beanspruchten die Briten aufgrund unklarer Vertragsbestimmungen auch die Gebiete nordöstlich der Landenge, die aber nach wie vor unter französischer Kontrolle standen. Mit dem Bau von Fort Beauséjour sollte dem britischen Expansionsdrang ein Riegel vorgeschoben und die Restgebiete [[Akadien]]s vor britischer Einflussnahme geschützt werden.

In diesen Gebieten hatten sich bereits vor der im Jahr 1710 erfolgten britischen Inbesitznahme Akadiens zahlreiche [[Akadier|akadische Siedler]] niedergelassen. In der ersten Hälfte des 18. Jahrhunderts folgten weitere akadische Migranten, um sich damit der britischen Herrschaft zu entziehen. Als während des Jahres 1754 die ersten Kampfhandlungen des [[Siebenjähriger Krieg in Nordamerika|Franzosen- und Indianerkrieges]] begannen, entwickelte sich der Isthmus von Chignecto zu einem Brennpunkt der militärischen Auseinandersetzungen: Zu Beginn des Monats Juni begannen britische Truppen mit einem Angriff auf Fort Beauséjour, das sie nach zweiwöchiger Belagerung am 16. Juni 1755 einnahmen. Nach der Eroberung durch britische Streitkräfte erhielt der Stützpunkt den Namen ''Fort Cumberland''.

== Würdigung ==
Die kanadische Bundesregierung, vertreten durch den zuständigen Minister, erklärte das Fort für seine Bedeutung im Rahmen des Franzosen- und Indianerkrieges sowie seiner Rolle in der folgenden amerikanischen Revolution als „Fort Beauséjour - Fort Cumberland National Historic Event“ am 30. Januar 1920 zu einer [[National Historic Site of Canada|„nationalen historischen Stätte“]].<ref>{{Internetquelle |url=https://www.pc.gc.ca/apps/DFHD/page_nhs_eng.aspx?id=159 |titel=Fort Beauséjour - Fort Cumberland National Historic Event |werk=Directory of Federal Heritage Designations |hrsg=[[Parks Canada/Parcs Canada|Parks Canada]] |sprache=en |abruf=2025-02-17 |kommentar=Der Datenbankeintrag enthält folgenden Hinweis: „This designation has been identified for review“ }}</ref>

== Literatur ==
* Ingo Kolboom, Roberto Mann: ''Akadien: ein französischer Traum in Amerika – Vier Jahrhunderte Geschichte und Literatur der Akadier''. Synchron Wissenschaftsverlag der Autoren, Heidelberg 2005, ISBN 3-935025-54-8
* ''Meyers Kontinente und Meere – Nordamerika'', Bibliographisches Institut, Mannheim 1970, ISBN 3-411-01166-1
* Francis Parkman: ''Montcalm and Wolfe (Vol. 1)''. – Boston: Little, Brown & Co, 1885 <reprinted 1969>

== Weblinks ==
{{Commonscat|Fort Beauséjour}}

== Einzelnachweise ==
<references />

{{Coordinate|NS=45.86454|EW=-64.29143|type=landmark|region=CA-NB}}

{{SORTIERUNG:Fort Beausejour}}
[[Kategorie:Festung in Kanada|Beausejour]]
[[Kategorie:Befestigungsanlage (Frühe Neuzeit)]]
[[Kategorie:National Historic Site of Canada in New Brunswick]]
[[Kategorie:Erbaut in den 1750er Jahren]]
[[Kategorie:Zerstört in den 1750er Jahren]]
[[Kategorie:Ruine in Kanada]]
[[Kategorie:Festung in Nordamerika|Beausejour]]


text:
# パガド
パカド（英語: People Against Gangsterism and Drugs, "PAGAD"）は、南アフリカ共和国に存在するテロリズム組織。「パカド」とは「ギャングとドラッグに対抗する市民」を意味する英語の略称。

## 発足
1990年代、アパルトヘイトの解消が進められた南アフリカでは、有色人種の失業率が急激に上昇するとともに治安の悪化が深刻化、麻薬組織や暴力行為を働く集団が勢力を増し、人々の生活を脅かし始めた。西ケープ州に住むイスラム教徒一部は自警団を組織、コミュニティ内の安全の確保に動いた。自警団は、その後急速に発展しパカドが誕生した。

## 組織の変遷
急速に組織が発展する過程で、組織内にイスラム過激派が台頭。コミュニティ内の安全の維持という当初の目的が、イスラム国家建設にすり替わり、1990年代中頃になるとジーフォース（G-FORCE）と呼ばれる武装した別働隊を組織するに至った。1996年には麻薬売買を行う者、中毒患者を射殺するなど実力行使を開始、やがて自製のパイプ爆弾を使った無差別テロも実行し始めた。

## 組織の退潮
2000年には、当局に主要メンバーが逮捕され沈静化を見せた。残党が裁判官や裁判の証人を殺害するなど、組織の健在ぶりをアピールしているが、1990年代後半のような大規模な行動は次第に影を潜めた。
ハマスやヒズボラと連携していることも報道などで指摘されるが定かではない。

wikiname: jawiki

title: パガド

in_language: ja

wikitext:
{{出典の明記|date=2012年11月}}
{{Infobox 組織
| 名称 = パカド<br/>{{Lang|en|People Against Gangsterism and Drugs}}
| 画像 =
| 画像サイズ =
| 画像説明 =
| 略称 = PAGAD
| 設立 = [[1996年]]
| 解散 =
| 種類 = [[テロリスト]]
| 地位 =
| 目的 = [[イスラム国家]]の建設
| 本部 = {{ZAF}}
| 位置 =
| area_served =
| 会員数 =
| 言語 =
| リーダー =
| 人物 =
| 機関 = ジーフォース
| 設立者 =
| 関連組織 =
| スタッフ =
| ボランティア =
| 予算 =
| ウェブサイト =
| 補足 =
}}
'''パカド'''（{{Lang-en|People Against Gangsterism and Drugs, "PAGAD"}}）は、[[南アフリカ共和国]]に存在する[[テロリズム]][[組織 (社会科学)|組織]]。「パカド」とは「[[ギャング]]と[[ドラッグ]]に対抗する市民」を意味する英語の略称。

== 発足 ==
[[1990年代]]、[[アパルトヘイト]]の解消が進められた南アフリカでは、有色人種の[[失業率]]が急激に上昇するとともに[[治安]]の悪化が深刻化、[[麻薬]]組織や暴力行為を働く集団が勢力を増し、人々の生活を脅かし始めた。[[西ケープ州]]に住む[[イスラム教徒]]一部は[[自警団]]を組織、コミュニティ内の安全の確保に動いた。自警団は、その後急速に発展しパカドが誕生した。

== 組織の変遷 ==
急速に組織が発展する過程で、組織内に[[イスラム過激派]]が台頭。コミュニティ内の安全の維持という当初の目的が、[[イスラム国家]]建設にすり替わり、1990年代中頃になるとジーフォース（G-FORCE）と呼ばれる[[武装]]した別働隊を組織するに至った。[[1996年]]には麻薬売買を行う者、中毒患者を射殺するなど実力行使を開始、やがて自製の[[パイプ爆弾]]を使った無差別[[テロリズム|テロ]]も実行し始めた。

== 組織の退潮 ==
[[2000年]]には、当局に主要メンバーが逮捕され沈静化を見せた。残党が[[裁判官]]や[[裁判]]の[[証人]]を殺害するなど、組織の健在ぶりをアピールしているが、1990年代後半のような大規模な行動は次第に影を潜めた。

[[ハマス]]や[[ヒズボラ]]と連携していることも報道などで指摘されるが定かではない。

{{Normdaten}}
{{DEFAULTSORT:はかと}}
[[Category:南アフリカ共和国の歴史]]
[[Category:イスラーム主義組織]]

title: パカド · People Against Gangsterism and Drugs

略称: PAGAD

種類: テロリスト

目的: イスラム国家の建設

本部: 南アフリカ共和国

主要機関: ジーフォース


text:
# Faro de Marbella
El faro de Marbella es un faro marítimo de arribada a puerto. Situado en Marbella, provincia de Málaga, España.

## Historia
Fue proyectado en 1861 por el ingeniero Antonio Molina y comenzó a funcionar el 15 de marzo de 1864. Es automático, eléctrico y encendido por célula foto-eléctrica.
Altura: 29 m. Señales luminosas: 2 destellos cada 14,5 segundos. Alcance teórico: 22 millas marinas.

wikiname: eswiki

title: Faro de Marbella

in_language: es

wikitext:
{{Ficha de faro
|ubicación      = Marbella, Provincia de Málaga, España
|proyectado_por = Antonio Molina
}}

El '''faro de Marbella''' es un faro marítimo de arribada a puerto. Situado en [[Marbella]], [[provincia de Málaga]], [[España]].

== Historia ==
Fue proyectado en 1861 por el ingeniero Antonio Molina y comenzó a funcionar el 15 de marzo de 1864.<ref>{{cita web|url= http://www.puertosdeandalucia.es/es/arquitectura-y-patrimonio/item/514-faro-de-marbella|título= Faro de Marbella|fechaacceso= 12 de septiembre de 2016|apellido= |nombre= |fecha= |sitioweb= puertosdeandalucia.es|editorial= Agencia Pública de Puertos de Andalucía|idioma= |cita= |urlarchivo= https://web.archive.org/web/20180127083958/https://www.puertosdeandalucia.es/es/arquitectura-y-patrimonio/item/514-faro-de-marbella|fechaarchivo= 27 de enero de 2018}}</ref> Es automático, eléctrico y encendido por célula foto-eléctrica.

Altura: 29 m. Señales luminosas: 2 destellos cada 14,5 segundos. Alcance teórico: 22 [[millas marinas]].<ref>{{cita web|url= http://www.elfarodeluisu.es/faro_de_marbella.html|título= Faro de Marbella|fechaacceso= 12 de septiembre de 2016|apellido= |nombre= |fecha= |sitioweb= elfarodeluisu.es|editorial= Autoridad Portuaria de Málaga|idioma= |cita= |urlarchivo= https://web.archive.org/web/20170619185404/http://www.elfarodeluisu.es/faro_de_marbella.html|fechaarchivo= 19 de junio de 2017}}</ref>

== Referencias ==
{{Listaref}}

== Enlaces externos ==
{{commonscat|Faro de Marbella}}
* [http://www.maremundi.com/faros_detalles.asp?id=41 Detalles del faro]

{{Control de autoridades}}
[[Categoría:Faros de España de los años 1860|Marbella]]
[[Categoría:Faros de Andalucía del siglo XIX|Marbella]]
[[Categoría:Faros de la provincia de Málaga|Marbella]]
[[Categoría:Transporte en Marbella]]
[[Categoría:Arquitectura de Marbella]]
[[Categoría:Arquitectura de España de 1864]]

title: Ubicación

País: España

Municipio: Marbella

Ubicación: Marbella, Provincia de Málaga, España

Cuerpo de agua: Mediterráneo

title: Información general

Alcance: 22 millas náuticas (41 km)

Autor de proyecto: Antonio Molina

title: Códigos internacionales


text:
# Говси
Говси (рос. Говсы) — присілок в Печорському районі Псковської області Російської Федерації.
Населення становить 2 особи. Входить до складу муніципального утворення Лавровська волость.

## Історія
Від 2015 року входить до складу муніципального утворення Лавровська волость.

## Населення
| 2001 | 2002 | 2010 |
| ---- | ---- | ---- |
| 8    | ↗9   | ↘2   |

title: Говси

wikitext:
{{Населений пункт Росії
|тип             = [[присілок]]
|тип_род         = присілка
|назва           = Говси
|назва ін.       = Говсы
|прапор          =
|опис прапора    =
|герб            =
|опис герба      =
|розташування    =
|опис розташування  =
|зображення         =
|зображення_розмір  =
|зображення_підпис  =
|mapx            =
|mapy            =
|суб'єкт РФ      = [[Псковська область]]
|район           = [[Печорський район (Псковська область)|Печорський район]]
|міський округ   =
|поселення       = [[Лавровська волость]]
|рада            =
|код ЗКАТУ       =
|засноване       =
|перша згадка    =
|завойоване      =
|попередні назви =
|статус          =
|поділ           =
|населення       = {{зменшення}} 2
|ref-населення   =
|площа           =
|ref-площа       =
|густота         =
|поштові індекси = <!--або поштовий індекс-->
|телефонний код  = <!--телефонний код-->
|часовий пояс    = [[Московський час|MSK]] ([[UTC+3]])
|висота          =
|водойма         =
|станція         =
|відстань        = <!--відстань до станції-->
<!--До центру муніципального району/міського округу-->
|залізниця р     =
|ref-залізниця р =
|автошлях р      =
|ref-автошлях р  =
|фізична р       = <!--або відстань р-->
|ref-фізична р   =
|залізниця о     =
|ref-залізниця о =
|автошлях о      =
|ref-автошлях о  =
|фізична о       = <!--або відстань о-->
|ref-фізична о   =
<!--До Москви-->
|залізниця с     =
|ref-залізниця с =
|автошлях с      =
|ref-автошлях с  =
|фізична с       = <!--або відстань с-->
|ref-фізична с   =
|схема           =
|міста-побратими =
|день міста      =
|катойконіми     =
|адреса          =
|вебсторінка    =
|мер             = <!--або голова, або губернатор-->
|ремарки         =
|карта розташування1   =Росія Псковська область
}}
'''Говси''' ({{lang-ru|Говсы}}) — [[присілок]] в [[Печорський район (Псковська область)|Печорському районі]] [[Псковська область|Псковської області]] [[Росія|Російської Федерації]].

Населення становить 2 особи. Входить до складу муніципального утворення [[Лавровська волость]].

== Історія ==

Від 2015 року входить до складу муніципального утворення Лавровська волость<ref>[http://publication.pravo.gov.ru/Document/View/6000201504020002?index=11&rangeSize=1 Закон Псковской области от 30 марта 2015 года № 1508-ОЗ «О преобразовании муниципальных образований»]</ref>.

== Населення ==

{{Населення РФ | Говсы  }}

== Примітки ==

{{reflist|1}}

{{Печорський район (Псковська область)}}
{{Pskov-geo-stub}}

{{Портали|Росія|Географія}}

[[Категорія:Населені пункти Печорського району]]

title: присілок Говси

Країна: Росія

Суб'єкт Російської Федерації: Псковська область

Муніципальний район: Печорський район

Поселення: Лавровська волость

title: Основні дані

Населення: ▼ 2

Часовий пояс: MSK (UTC+3)

Основні дані:
Мапа
· Говси · Говси


text:
# باربارا شوتپلتس
باربارا شوتپلتس (آلمانی: Barbara Schüttpelz؛ زادهٔ ۹ سپتامبر ۱۹۵۶) قایقران کانو اهل آلمان است.

wikiname: fawiki

title: باربارا شوتپلتس

in_language: fa

wikitext:
{{infobox person
| name = باربارا شوتپلتس
| birth_date = {{Birth date|1956|09|09}}
| birth_place = [[امزدتن]]
| sport =
| nationality = [[آلمان]]
}}
'''باربارا شوتپلتس''' ({{lang-de|Barbara Schüttpelz}}؛ زادهٔ {{birth date|1956|09|09}}) [[قایقران کانو]] اهل [[آلمان]] است.

== منابع ==
{{پانویس|چپ‌چین=بله}}
* {{sports links}}

{{قایقران کانو-خرد}}

[[رده:افراد زنده]]
[[رده:برندگان مدال برنز المپیک اهل آلمان غربی]]
[[رده:برندگان مدال نقره المپیک اهل آلمان غربی]]
[[رده:برندگان مدال‌های المپیک تابستانی ۱۹۸۴]]
[[رده:زادگان ۱۹۵۶ (میلادی)]]
[[رده:قایقرانان کانو در بازی‌های المپیک تابستانی ۱۹۷۶]]
[[رده:قایقرانان کانو در بازی‌های المپیک تابستانی ۱۹۸۴]]
[[رده:مدال‌آوران المپیک در قایق‌رانی]]
[[رده:قایقرانان کانو زن اهل آلمان غربی]]

title: باربارا شوتپلتس

زادهٔ: ۹ سپتامبر ۱۹۵۶ · امزدتن

ملیت: آلمان