text:
# Luigi Guido Grandi
Luigi Guido Grandi (también conocido simplemente por el nombre que adoptó como religioso, Guido Grandi) (1 de octubre de 1671 - 4 de julio de 1742) fue un monje de la Orden de la Camáldula; sacerdote, filósofo, matemático, e ingeniero italiano. Entre otras realizaciones, estudió las curvas sobre una superficie esférica que denominó como clelias en honor de Clelia Grillo Borromeo.

## Biografía
Grandi nació en Cremona, Italia, y fue bautizado con el nombre de Luigi. En esta misma ciudad se educó en la universidad de los jesuitas. Tras completar sus estudios en 1687, ingresó en el noviciado de los monjes de la Orden de la Camáldula en Ferrara y tomó el nombre de Guido. En 1693 fue enviado al Monasterio de San Gregorio Magno, sede de los Camaldolenses en Roma, para completar sus estudios en filosofía y teología como parte de su preparación para ordenarse como sacerdote. Un año más tarde, Grandi fue nombrado profesor de ambas materias en el Monasterio Camaldolense de Santa María de los Ángeles en Florencia. Al parecer fue durante este periodo de su vida en el que se interesó por las matemáticas, actividad en la que siguió investigando por su cuenta incluso cuando se le nombró profesor de filosofía en el Monasterio de San Gregorio en 1700, y cuando desempeñó posteriormente un cargo similar en Pisa.
A pesar de sus obligaciones docentes, hacia 1707 Grandi había desarrollado tal reputación en el campo de las matemáticas que fue nombrado matemático de la corte del Gran Duque de Toscana, Cosme III de Médici. En este puesto también trabajó como ingeniero, siendo nombrado Superintendente de Aguas del Ducado, y acometiendo el drenaje del Valle de Chiana. En 1709  visitó Inglaterra, donde impresionó a sus colegas y fue elegido miembro de la Royal Society. La Universidad de Pisa le nombró profesor de matemáticas en 1714. Murió en esta última ciudad el 4 de julio de 1742.

## Estudios matemáticos
En 1701 Grandi publicó un estudio de la loxodrómica en un cono, seguido por un estudio en 1703 de la curva a la que denominó versiera, del latín: vertere (girar). Esta curva fue más tarde estudiada por una de las pocas científicas de la época, Maria Gaetana Agnesi. A través de un malentendido del traductor de su trabajo al inglés, quien confundió la palabra italiana avversiera, esta curva pasó a ser conocida en inglés como la "bruja de Agnesi". Sus estudios sobre esta curva contribuyeron a introducir las ideas de Leibniz sobre el cálculo en Italia.
En matemáticas es conocido por su trabajo Flores geometrici (1728), estudiando la curva denominada rosa polar (con la forma de los pétalos de una flor), y por la serie de Grandi. Ideó el nombre de la curva rhodonea (una rosa polar). Así mismo, caracterizó una familia de curvas sobre una superficie esférica que denominó clelias en honor a Clelia Grillo Borromeo (la curva de Viviani es un caso particular de clelia).
También contribuyó a la Nota en el Tratado de Galileo Respecto del Movimiento Natural en la primera edición Florentina de los trabajos de Galileo Galilei.

## Obras
- Geometrica demonstratio Vivianeorum problematum. Florentiae: ex Typographia Iacobi de Guiduccis propè Conductam. 1699.
- De infinitis infinitorum, et infinite parvorum ordinibus disquisitio geometrica. Pisis: ex Typographia Francisci Bindi impress. archiepisch. 1710.
- Epistola mathematica de momento gravium in planis inclinatis. Lucae: typis Peregrini Frediani. 1711.
- Dialoghi circa la controversia eccitatagli contro dal sig. Alessandro Marchetti. In Lucca: ad istanza di Francesco Maria Gaddi librajo in Pisa. 1712.
- Prostasis ad exceptiones clari Varignonii libro De infinitis infinitorum ordinibus oppositas circa magnitudinum plusquam-infinitarum Vallisii defensionem et anguli contactus. Pisis: ex Typographia Francisci Bindi impress. archiepisch. 1713.
- Del movimento dell'acque trattato geometrico. Firenze.
- Relazione delle operazioni fatte circa il padule di Fucecchio. In Lucca: per Leonardo Venturini. 1718.
- Trattato delle resistenze. Firenze: per Tartini e Franchi. 1718?.
- Compendio delle Sezioni coniche d'Apollonio con aggiunta di nuove proprietà delle medesime sezioni. In Firenze: nella Stamperia di S.A.R. per gli Tartini e Franchi. 1722.
- Instituzioni meccaniche. In Firenze: nella Stamperia di S.A.R. per Gio: Gaetano Tartini e Santi Franchi. 1739.
- Istituzioni di aritmetica pratica. In Firenze: nella Stamperia di S.A.R. per Gio: Gaetano Tartini e Santi Franchi. 1740.
- Sectionum conicarum synopsis. Florentiae: ex typographio Ioannis Paulli Giovannelli. 1750.

wikiname: eswiki

title: Luigi Guido Grandi

in_language: es

wikitext:
{{ficha de persona
|fecha de fallecimiento={{fecha|4|7|1742}}<br />(70 años)
|nacionalidad = {{ITA|Italiano}}
}}
[[Archivo:Grandi_-_De_infinitis_infinitorum,_et_infinite_parvorum_ordinibus_disquisitio_geometrica,_1710_-_1479870_F.jpeg|thumb|''De infinitis infinitorum'']]

'''Luigi Guido Grandi''' (también conocido simplemente por el nombre que adoptó como religioso, '''''Guido Grandi''''') (1 de octubre de 1671 - 4 de julio de 1742) fue un monje de la ''[[Orden de la Camáldula]]''; [[sacerdote]], filósofo, [[matemático]], e [[ingeniero]] [[Italia|italiano]]. Entre otras realizaciones, estudió las curvas sobre una superficie esférica que denominó como [[Clelia (curva)|''clelias'']] en honor de [[Clelia Grillo Borromeo]].

== Biografía ==
Grandi nació en [[Cremona]], [[Italia]], y fue bautizado con el nombre de Luigi. En esta misma ciudad se educó en la universidad de los [[Compañía de Jesús|jesuitas]]. Tras completar sus estudios en 1687, ingresó en el [[noviciado]] de los monjes de la [[Orden de la Camáldula]] en [[Ferrara]] y tomó el nombre de ''Guido''. En 1693 fue enviado al Monasterio de San Gregorio Magno, sede de los Camaldolenses en Roma, para completar sus estudios en [[filosofía]] y [[teología]] como parte de su preparación para [[Sacramento del orden|ordenarse como sacerdote]]. Un año más tarde, Grandi fue nombrado profesor de ambas materias en el Monasterio Camaldolense de Santa María de los Ángeles en [[Florencia]]. Al parecer fue durante este periodo de su vida en el que se interesó por las [[matemáticas]], actividad en la que siguió investigando por su cuenta incluso cuando se le nombró profesor de filosofía en el Monasterio de San Gregorio en 1700, y cuando desempeñó posteriormente un cargo similar en [[Pisa]].

A pesar de sus obligaciones docentes, hacia 1707 Grandi había desarrollado tal reputación en el campo de las matemáticas que fue nombrado matemático de la corte del [[Anexo:Gran Duque de Toscana|Gran Duque de Toscana]], [[Cosme III de Médici]]. En este puesto también trabajó como ingeniero, siendo nombrado Superintendente de Aguas del [[Ducado]], y acometiendo el drenaje del Valle de Chiana. En 1709  visitó [[Inglaterra]], donde impresionó a sus colegas y fue elegido miembro de la [[Royal Society]]. La [[Universidad de Pisa]] le nombró profesor de matemáticas en 1714. Murió en esta última ciudad el 4 de julio de 1742.

== Estudios matemáticos ==
En 1701 Grandi publicó un estudio de la [[loxodrómica]] en un cono, seguido por un estudio en 1703 de la curva a la que denominó ''versiera'', del [[latín]]: ''vertere'' (girar). Esta curva fue más tarde estudiada por una de las pocas científicas de la época, [[Maria Gaetana Agnesi]]. A través de un malentendido del traductor de su trabajo al inglés, quien confundió la palabra [[idioma italiano|italiana]] ''avversiera'', esta curva pasó a ser conocida en inglés como la "[[bruja de Agnesi]]".<ref>[http://press.princeton.edu/books/maor/sidebar_f.pdf "Maria Agnesi and her Witch"] {{Wayback|url=http://press.princeton.edu/books/maor/sidebar_f.pdf |date=20111009082225 }}</ref> Sus estudios sobre esta curva contribuyeron a introducir las ideas de [[Gottfried Leibniz|Leibniz]] sobre el [[cálculo]] en Italia.

En matemáticas es conocido por su trabajo ''Flores geometrici'' (1728), estudiando la curva denominada ''[[rosa polar]]'' (con la forma de los pétalos de una flor), y por la [[serie de Grandi]]. Ideó el nombre de la curva ''rhodonea'' (una rosa polar). Así mismo, caracterizó una familia de curvas sobre una superficie esférica que denominó [[clelia (curva)|''clelias'']] en honor a [[Clelia Grillo Borromeo]] (la [[curva de Viviani]] es un caso particular de clelia).

También contribuyó a la ''Nota en el Tratado de Galileo Respecto del Movimiento Natural'' en la primera edición Florentina de los trabajos de [[Galileo Galilei]].

== Obras ==

*{{Cita libro
|título = Geometrica demonstratio Vivianeorum problematum
|url = http://gutenberg.beic.it/webclient/DeliveryManager?pid=1483529&custom_att_2=simple_viewer&search_terms=DTL6&pds_handle=
|editorial = ex Typographia Iacobi de Guiduccis propè Conductam
|ubicación= Florentiae
|año = 1699
}}
*{{Cita libro
|título = De infinitis infinitorum, et infinite parvorum ordinibus disquisitio geometrica
|url = http://gutenberg.beic.it/webclient/DeliveryManager?pid=1479870&custom_att_2=simple_viewer&search_terms=DTL4&pds_handle=
|editorial = ex Typographia Francisci Bindi impress. archiepisch.
|ubicación= Pisis
|año = 1710
}}
*{{Cita libro
|título = Epistola mathematica de momento gravium in planis inclinatis
|url = http://gutenberg.beic.it/webclient/DeliveryManager?pid=1460266&custom_att_2=simple_viewer&search_terms=DTL4&pds_handle=
|editorial = typis Peregrini Frediani
|ubicación= Lucae
|año = 1711
}}
*{{Cita libro
|título = Dialoghi circa la controversia eccitatagli contro dal sig. Alessandro Marchetti
|url = http://gutenberg.beic.it/webclient/DeliveryManager?pid=124483&custom_att_2=simple_viewer&search_terms=DTL4&pds_handle=
|editorial = ad istanza di Francesco Maria Gaddi librajo in Pisa
|ubicación= In Lucca
|año = 1712
}}
*{{Cita libro
|título = Prostasis ad exceptiones clari Varignonii libro De infinitis infinitorum ordinibus oppositas circa magnitudinum plusquam-infinitarum Vallisii defensionem et anguli contactus
|url = http://gutenberg.beic.it/webclient/DeliveryManager?pid=1460668&custom_att_2=simple_viewer&search_terms=DTL4&pds_handle=
|editorial = ex Typographia Francisci Bindi impress. archiepisch.
|ubicación= Pisis
|año = 1713
}}
*{{Cita libro
|título = Del movimento dell'acque trattato geometrico
|url = http://gutenberg.beic.it/webclient/DeliveryManager?pid=124156&custom_att_2=simple_viewer&search_terms=DTL4&pds_handle=
|ubicación= Firenze
}}
*{{Cita libro
|título = Relazione delle operazioni fatte circa il padule di Fucecchio
|url = http://gutenberg.beic.it/webclient/DeliveryManager?pid=2045932&custom_att_2=simple_viewer&search_terms=DTL3&pds_handle=
|editorial = per Leonardo Venturini
|ubicación= In Lucca
|año = 1718
}}
*{{Cita libro
|título = Trattato delle resistenze
|url = http://gutenberg.beic.it/webclient/DeliveryManager?pid=1498211&custom_att_2=simple_viewer&search_terms=DTL5&pds_handle=
|editorial = per Tartini e Franchi
|ubicación= Firenze
|año = 1718?
}}
*{{Cita libro
|título = Compendio delle Sezioni coniche d'Apollonio con aggiunta di nuove proprietà delle medesime sezioni
|url = http://gutenberg.beic.it/webclient/DeliveryManager?pid=1291272&custom_att_2=simple_viewer&search_terms=DTL4&pds_handle=
|editorial = nella Stamperia di S.A.R. per gli Tartini e Franchi
|ubicación= In Firenze
|año = 1722
}}
*{{Cita libro
|título = Instituzioni meccaniche
|url = http://gutenberg.beic.it/webclient/DeliveryManager?pid=1495227&custom_att_2=simple_viewer&search_terms=DTL4&pds_handle=
|editorial = nella Stamperia di S.A.R. per Gio: Gaetano Tartini e Santi Franchi
|ubicación= In Firenze
|año = 1739
}}
*{{Cita libro
|título = Istituzioni di aritmetica pratica
|url = http://gutenberg.beic.it/webclient/DeliveryManager?pid=1460393&custom_att_2=simple_viewer&search_terms=DTL4&pds_handle=
|editorial = nella Stamperia di S.A.R. per Gio: Gaetano Tartini e Santi Franchi
|ubicación= In Firenze
|año = 1740
}}
*{{Cita libro
|título = Sectionum conicarum synopsis
|url = http://gutenberg.beic.it/webclient/DeliveryManager?pid=1495610&custom_att_2=simple_viewer&search_terms=DTL6&pds_handle=
|editorial = ex typographio Ioannis Paulli Giovannelli
|ubicación= Florentiae
|año = 1750
}}

== Véase también ==
* [[Clelia (curva)|Clelias]]
* [[Rosa polar]]
* [[Bruja de Agnesi]]
* [[Serie de Grandi]]

== Referencias ==
{{listaref}}

== Enlaces externos ==
* {{MacTutor|id=Grandi}}
* [http://galileo.rice.edu/Catalog/NewFiles/grandi.html Galileo Project:] Guido Grandi

{{NF|1671|1742|Grandi, Luigi Guido}}
[[Categoría:Nacidos en Cremona]]
[[Categoría:Fallecidos en Pisa]]
[[Categoría:Matemáticos de Italia del siglo XVII]]
[[Categoría:Matemáticos de Italia del siglo XVIII]]
[[Categoría:Miembros de la Royal Society]]
[[Categoría:Benedictinos de Italia del siglo XVII]]
[[Categoría:Ingenieros de Italia del siglo XVIII]]
[[Categoría:Filósofos de Italia del siglo XVIII]]
[[Categoría:Camaldulenses]]
[[Categoría:Benedictinos de Italia del siglo XVIII]]

title: Información personal

Nombre de nacimiento: Francesco Lodovico Grandi

Nacimiento: 10 de octubre de 1671 · Cremona (Ducado de Milán)

Fallecimiento: 4 de julio de 1742 · (70 años) · Pisa (Gran Ducado de Toscana)

Sepultura: Iglesia de San Michele in Borgo

Nacionalidad: Italiano

Religión: Catolicismo

title: Educación

Educado en: - Basílica de San Apolinar en Clase (1687-1692) - Monastery at San Gregorio al Celio (1692-1693)

title: Información profesional

Ocupación: Matemático, ingeniero, filósofo y teólogo

Empleador: - Monastery of Santa Maria degli Angeli, Florence (1694-1700) - Universidad de Pisa (1700-1740)

Seudónimo: Bartolo Luccaberti y Quintus Lucius Alpheus

Obras notables: - Rosa polar - Clelia

Orden religiosa: Congregación Camaldulense de la Orden de San Benito

Miembro de: - Royal Society (desde 1709) - Accademia della Crusca (desde 1712)

Distinciones: - Miembro de la Royal Society (1709)


text:
# Lasioglossum immaculatum
Lasioglossum immaculatum là một loài Hymenoptera trong họ Halictidae. Loài này được Walker mô tả khoa học năm 1995.

wikiname: viwiki

title: Lasioglossum immaculatum

in_language: vi

wikitext:
{{nhan đề nghiêng}}
{{Bảng phân loại
| name = ''Lasioglossum immaculatum''
| image = Lasioglossum immaculatum f.jpg
| image caption =
| regnum = [[Động vật|Animalia]]
| phylum = [[Động vật Chân khớp|Arthropoda]]
| classis = [[Côn trùng|Insecta]]
| ordo = [[Bộ Cánh màng|Hymenoptera]]
| familia = [[Halictidae]]
| subfamilia = [[Halictinae]]
| tribus = [[Halictini]]
| genus = ''[[Lasioglossum]]''
| species = '''''L. immaculatum'''''
| binomial = ''Lasioglossum immaculatum''
| binomial_authority = [[Edmund Murton Walker|Walker]], 1995
}}
'''''Lasioglossum immaculatum''''' là một loài [[Bộ Cánh màng|Hymenoptera]] trong họ [[Halictidae]]. Loài này được Walker mô tả khoa học năm 1995.<ref>{{Reftabel|2008-ITIS|Dier}}</ref>
== Hình ảnh ==
<gallery>
Tập tin:Lasioglossum immaculatum m.jpg
</gallery>

==Chú thích==
{{Tham khảo|30em}}

==Tham khảo==
* {{wikispecies nội dòng}}
* {{commonscat-inline|Lasioglossum immaculatum}}

[[Thể loại:Lasioglossum]]
[[Thể loại:Động vật được mô tả năm 1995]]

{{Halictinae-stub}}

title: Phân loại khoa học

Giới (regnum): Animalia

Ngành (phylum): Arthropoda

Lớp (class): Insecta

Bộ (ordo): Hymenoptera

Họ (familia): Halictidae

Phân họ (subfamilia): Halictinae

Tông (tribus): Halictini

Chi (genus): Lasioglossum

Loài (species): L. immaculatum

title: Danh pháp hai phần

Danh pháp hai phần: Lasioglossum immaculatum · Walker, 1995


text:
# Геращенко Віктор Володимирович
Віктор Володимирович Геращенко (21 грудня 1937, місто Ленінград, тепер Санкт-Петербург, Російська Федерація — 11 травня 2025, місто Москва, Російська Федерація) — радянський і російський діяч, банкір та економіст, голова правління Державного банку СРСР, голова Центрального банку Російської Федерації. Доктор економічних наук, професор. Член ЦК КПРС у 1990—1991 роках. Депутат Державної думи Російської Федерації (2003—2004).

## Життєпис
Народився в родині професора, першого заступника голови правління Держбанку СРСР Володимира Сергійовича Геращенка.
У 1960 році закінчив Московський фінансовий інститут.
У 1960—1961 роках — бухгалтер Державного банку СРСР. З 1961 року працював бухгалтером, інспектором, експертом Управління зовнішніх і внутрішніх розрахунків, начальником відділу Управління валютно-касових операцій Зовнішторгбанку СРСР.
Член КПРС з 1963 року.
У 1965—1967 роках — один із директорів Moscow Narodny Bank у Лондоні (Великобританія).
У 1967—1969 роках — заступника керуючого, в 1969—1972 роках — керуючий відділення Московського народного банку в Бейруті (Ліван).
У 1972—1974 роках — заступник начальника управління Зовнішторгбанку СРСР.
У 1974—1977 роках працював головою правління банку «Ost-West Handelsbank» (Франкфурт-на-Майні, ФРН).
У 1977—1982 роках — керуючий відділення Московського народного банку в Республіці Сінгапур.
У 1982 році був призначений начальником валютного управління, а потім заступником голови правління Банку зовнішньоекономічної діяльності СРСР. З 1983 по 1985 рік обіймав посаду заступника голови правління Банку для зовнішньої торгівлі СРСР. У 1985 році став першим заступником голови правління Зовнішторгбанку СРСР. З липня 1988 по серпень 1989 року працював першим заступником голови правління Банку зовнішньоекономічної діяльності (Зовнішекономбанку) СРСР.
3 серпня 1989 — 26 грудня 1991 року — голова правління Державного банку СРСР. З серпня 1989 по грудень 1990 року входив до складу Ради міністрів СРСР.
У 1992 році призначений начальником департаменту з питань кредитно-грошової політики Міжнародного фонду економічних та соціальних реформ «Реформа».
З липня по 4 листопада 1992 року — в.о. голови правління Центрального банку Російської Федерації.
4 листопада 1992 — 18 жовтня 1994 року — голова правління Центрального банку Російської Федерації.
З 16 березня по 25 грудня 1993 року за посадою голови Центробанку Росії входив до складу Президії Ради міністрів Російської Федерації.
У 1993 році був призначений повноважним представником Російської Федерації в Раді Міждержавного банку СНД. У тому ж році було обрано головою Ради Міждержавного банку СНД (МДБ).
11 жовтня 1994 року змушений був піти у відставку з посади голови Банку Росії у зв'язку з критикою на адресу керівництва регулятора, маніпуляції курсом рубля з метою поповнення федерального бюджету за рахунок коштів Банку Росії: спочатку організували обвальне падіння курсу рубля, а потім швидко його відновили (чорний вівторок та червоний четвер).
У 1994—1995 роках працював науковим консультантом (радником) у Науково-дослідному інституті банків Центрального банку Російської Федерації (НДІ банків ЦБ РФ).
У березні 1996 — вересні 1998 року — голова ради правління Міжнародного Московського Банку.
11 вересня 1998 — 20 березня 2002 року — голова правління Центрального банку Російської Федерації.
Одночасно в листопаді 1998 року був призначений керуючим від Російської Федерації у Міжнародному валютному фонді, у серпні 2000 року звільнений з цієї посади.
З 2002 по 2003 рік працював старшим науковим співробітником у Науково-дослідному інституті банків Центрального банку Російської Федерації.
7 грудня 2003 року був обраний до Державної думи Російської Федерації четвертого скликання за федеральним списком виборчого об'єднання «Родіна» (Народно-патріотичний союз).
У січні 2004 року був висунутий кандидатом на пост Президента РФ від політичної партії «Партія російських регіонів» (отримав відмову в реєстрації від Центральної виборчої комісії Російської Федерації).
На початку червня 2004 року, вже після арешту Михайла Ходорковського, прийняв пропозицію керівництва НК «ЮКОС» і очолив раду директорів компанії, склавши з себе депутатські повноваження. У серпні 2006 року НК «ЮКОС» було оголошено банкрутом, розпочалася процедура його ліквідації.
Потім — старший науковий співробітник НДІ ЦБ РФ. Член міжнародної консультативної ради АФК «Система». Почесний доктор економічних наук Московської фінансової академії.

## Нагороди і звання
- два ордени Трудового Червоного Прапора
- орден Дружби народів
- орден «За заслуги перед Вітчизною» III ст. (Російська Федерація) (2000)
- орден «За заслуги перед Вітчизною» IV ст. (Російська Федерація)
- орден Пошани  (Російська Федерація) (1998)
- медаль «За трудову доблесть»
- медаль «За доблесну працю. В ознаменування 100-річчя з дня народження Володимира Ілліча Леніна» (1970)
- медалі
- Почесна грамота Президії Верховної ради Російської Федерації (1992)
- Національна громадська премія імені Петра Великого (.05.2001)

wikiname: ukwiki

title: Геращенко Віктор Володимирович

in_language: uk

wikitext:
{{Особа
| ім'я                 = Геращенко Віктор Володимирович
| оригінал імені       =
| зображення           =
| розмір_зображення    = 200пкс
| дата_народження      =
| місце_народження     =
| дата_смерті          =
| місце_смерті         =
| поховання            =
| громадянство         =
| підданство           =
| національність       = [[росіянин]]
| військове звання     =
| партія               = [[КПРС]]
| нагороди             =
}}
{{Однофамільці|Геращенко}}
'''Віктор Володимирович Геращенко''' ({{ДН|21|12|1937}}, місто Ленінград, тепер [[Санкт-Петербург]], [[Росія|Російська Федерація]] — {{ДС|11|05|2025}}, місто [[Москва]], [[Росія|Російська Федерація]]<ref>[https://zn.ua/ukr/WORLD/pomer-kolishnij-hlava-derzhbanku-srsr-vikonavets-hroshovoji-reformi-1991-roku-cherez-jaku-zubozhila-vsja-krajina.html Помер колишній глава Держбанку СРСР, ZN, 12.5.2025]</ref>) — [[Союз Радянських Соціалістичних Республік|радянський]] і [[Росія|російський]] діяч, банкір та економіст, голова правління Державного банку СРСР, голова Центрального банку Російської Федерації. [[Доктор економічних наук]], [[професор]]. Член [[Центральний Комітет Комуністичної партії Радянського Союзу|ЦК КПРС]] у 1990—1991 роках. Депутат Державної думи Російської Федерації (2003—2004).

== Життєпис ==
Народився в родині професора, першого заступника голови правління Держбанку СРСР Володимира Сергійовича Геращенка.

У 1960 році закінчив Московський фінансовий інститут.

У 1960—1961 роках — бухгалтер Державного банку СРСР. З 1961 року працював бухгалтером, інспектором, експертом Управління зовнішніх і внутрішніх розрахунків, начальником відділу Управління валютно-касових операцій Зовнішторгбанку СРСР.

Член [[КПРС]] з 1963 року.

У 1965—1967 роках — один із директорів Moscow Narodny Bank у Лондоні (Великобританія).

У 1967—1969 роках — заступника керуючого, в 1969—1972 роках — керуючий відділення Московського народного банку в Бейруті (Ліван).

У 1972—1974 роках — заступник начальника управління Зовнішторгбанку СРСР.

У 1974—1977 роках працював головою правління банку «Ost-West Handelsbank» (Франкфурт-на-Майні, ФРН).

У 1977—1982 роках — керуючий відділення Московського народного банку в Республіці Сінгапур.

У 1982 році був призначений начальником валютного управління, а потім заступником голови правління Банку зовнішньоекономічної діяльності СРСР. З 1983 по 1985 рік обіймав посаду заступника голови правління Банку для зовнішньої торгівлі СРСР. У 1985 році став першим заступником голови правління Зовнішторгбанку СРСР. З липня 1988 по серпень 1989 року працював першим заступником голови правління Банку зовнішньоекономічної діяльності (Зовнішекономбанку) СРСР.

3 серпня 1989 — 26 грудня 1991 року — голова правління Державного банку СРСР. З серпня 1989 по грудень 1990 року входив до складу Ради міністрів СРСР.

У 1992 році призначений начальником департаменту з питань кредитно-грошової політики Міжнародного фонду економічних та соціальних реформ «Реформа».

З липня по 4 листопада 1992 року — в.о. голови правління Центрального банку Російської Федерації.

4 листопада 1992 — 18 жовтня 1994 року — голова правління Центрального банку Російської Федерації.

З 16 березня по 25 грудня 1993 року за посадою голови Центробанку Росії входив до складу Президії Ради міністрів Російської Федерації.

У 1993 році був призначений повноважним представником Російської Федерації в Раді Міждержавного банку СНД. У тому ж році було обрано головою Ради Міждержавного банку СНД (МДБ).

11 жовтня 1994 року змушений був піти у відставку з посади голови Банку Росії у зв'язку з критикою на адресу керівництва регулятора, маніпуляції курсом рубля з метою поповнення федерального бюджету за рахунок коштів Банку Росії: спочатку організували обвальне падіння курсу рубля, а потім швидко його відновили (чорний вівторок та червоний четвер).

У 1994—1995 роках працював науковим консультантом (радником) у Науково-дослідному інституті банків Центрального банку Російської Федерації (НДІ банків ЦБ РФ).

У березні 1996 — вересні 1998 року — голова ради правління Міжнародного Московського Банку.

11 вересня 1998 — 20 березня 2002 року — голова правління Центрального банку Російської Федерації.

Одночасно в листопаді 1998 року був призначений керуючим від Російської Федерації у Міжнародному валютному фонді, у серпні 2000 року звільнений з цієї посади.

З 2002 по 2003 рік працював старшим науковим співробітником у Науково-дослідному інституті банків Центрального банку Російської Федерації.

7 грудня 2003 року був обраний до Державної думи Російської Федерації четвертого скликання за федеральним списком виборчого об'єднання «Родіна» (Народно-патріотичний союз).

У січні 2004 року був висунутий кандидатом на пост Президента РФ від політичної партії «Партія російських регіонів» (отримав відмову в реєстрації від Центральної виборчої комісії Російської Федерації).

На початку червня 2004 року, вже після арешту Михайла Ходорковського, прийняв пропозицію керівництва НК «ЮКОС» і очолив раду директорів компанії, склавши з себе депутатські повноваження. У серпні 2006 року НК «ЮКОС» було оголошено банкрутом, розпочалася процедура його ліквідації.

Потім — старший науковий співробітник НДІ ЦБ РФ. Член міжнародної консультативної ради АФК «Система». Почесний доктор економічних наук Московської фінансової академії.

== Нагороди і звання ==
* два [[орден Трудового Червоного Прапора|ордени Трудового Червоного Прапора]]
* [[орден Дружби народів]]
* [[орден «За заслуги перед Вітчизною»]] III ст. (Російська Федерація) (2000)
* [[орден «За заслуги перед Вітчизною»]] IV ст. (Російська Федерація)
* [[орден Пошани (Росія)|орден Пошани]]  (Російська Федерація) (1998)
* [[медаль «За трудову доблесть»]]
* [[медаль «В ознаменування 100-річчя з дня народження Володимира Ілліча Леніна»|медаль «За доблесну працю. В ознаменування 100-річчя з дня народження Володимира Ілліча Леніна»]] (1970)
* медалі
* Почесна грамота Президії Верховної ради Російської Федерації (1992)
* Національна громадська премія імені Петра Великого (.05.2001)

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* журнал «Известия ЦК КПСС» (Москва) № 12, 1990.

== Посилання ==
* [https://www.svoboda.org/a/umer-byvshiy-glava-gosbanka-sssr-i-banka-rossii-viktor-geraschenko/33410758.html Умер бывший глава Госбанка СССР и Банка России Виктор Геращенко]// Радио Свобода, 11.5.2025
{{Бібліоінформація}}
{{Портали|Біографії|СРСР}}
[[Категорія:Члени КПРС]]
[[Категорія:Члени ЦК КПРС]]

title: Геращенко Віктор Володимирович

Народився: 21 грудня 1937 · Ленінград, РРФСР, СРСР

Помер: 11 травня 2025 (87 років) · Москва, Росія

Країна: СРСР · Росія

Національність: росіянин

Діяльність: економіст, політик, банкір, депутат Державної Думи РФ

Alma mater: Фінансовий університет при Уряді Російської Федераціїd

Знання мов: російська

Заклад: Вища школа економіки (Москва), ЮКОС, Центральний банк Російської Федерації і Державна дума Російської Федерації

Членство: ЦК КПРС і Державна дума Федеральних зборів РФ IV скликанняd

Посада: President of the Central Bank of Russiad, President of the Central Bank of Russiad і депутат Державної Думи РФ

Партія: КПРС

Батько: Vladimir Gerashchenkod


text:
# کلمیکولا
کلمیکولا (Kelmiküla) یکی از زیربخش‌های شهر تالین، استونی است که ۱۱۰۱ نفر جمعیت دارد.

## نگارخانه
- Former location of the "Tallinn Railway Technical School", now home to Tallinn European School.
- ایستگاه راه‌آهن بالتی یام
- خانه ای در خیابان تهنیکا که در آن هنرمند آدامسون-اریک (۱۹۰۲-۱۹۶۸) زندگی می‌کرد.

wikiname: fawiki

title: کلمیکولا

in_language: fa

wikitext:
{{Infobox settlement
| name = کلمیکولا
| settlement_type = زیربخش [[تالین]]
| image_skyline = Kelmiküla, Tehnika - 2009.JPG
| imagesize =
| image_caption = Tehnika is the main street in Kelmiküla.
| image_map = Tallinn kelmikyla asum.png
| map_caption = Kelmiküla within Põhja-Tallinn.
| subdivision_type = [[فهرست کشورهای مستقل|کشور]]
| subdivision_name = [[استونی]]
| subdivision_type1 = [[شهرستان‌های استونی|شهرستان]]
| subdivision_name1 = [[شهرستان هاریو]]
| subdivision_type2 = [[فهرست شهرهای استونی|شهر]]
| subdivision_name2 = [[تالین]]
| subdivision_type3 = بخش
| subdivision_name3 = [[File:Põhja-Tallinn linnaosa lipp.svg|24px]] [[پوهیا-تالین]]
| area_total_km2 =
| population_total = ۱۱۰۱
| population_as_of = 01.01.2015<ref name=population/>
| population_density_km2 =
| postal_code =
| website =
}}
'''کلمیکولا''' ({{Lang|et|Kelmiküla}}) یکی از زیربخش‌های شهر [[تالین]]، [[استونی]] است که ۱۱۰۱ نفر جمعیت دارد.<ref name=population>{{cite web|title=Statistical Yearbook of Tallinn 2015|url=http://www.tallinn.ee/est/Tallinn-arvudes-2015-2|publisher=Tallinn City Government|access-date=25 October 2015|page=38|archive-url=https://web.archive.org/web/20151119212926/http://www.tallinn.ee/est/Tallinn-arvudes-2015-2|archive-date=19 November 2015|url-status=dead}}</ref>

== نگارخانه ==
<gallery>
File:Tallinna Transpordikooli hooned.jpg|Former location of the "Tallinn Railway Technical School", now home to [[Tallinn European School]].
File:Baltia station.jpg| [[ایستگاه راه‌آهن بالتی یام]]
File:Tehnika 15 2011-04-20.JPG|خانه ای در خیابان تهنیکا که در آن هنرمند [[آدامسون-اریک]] (۱۹۰۲-۱۹۶۸) زندگی می‌کرد.
</gallery>

== منابع ==
{{پانویس|چپ‌چین=بله}}

{{پاک‌کن}}

== پیوند به بیرون ==
{{انبار-رده}}

[[رده:زیربخش‌های تالین]]

title: کلمیکولا

شهرستان: شهرستان هاریو

شهر: تالین

بخش: پوهیا-تالین

title: جمعیت (01.01.2015)

• کل: ۱۱۰۱


text:
# Etaxalus granulipennis
Etaxalus granulipennis là một loài bọ cánh cứng trong họ Cerambycidae.

title: Etaxalus granulipennis

wikitext:
{{tiêu đề nghiêng}}
{{Bảng phân loại
| name = ''Etaxalus granulipennis''
| image =
| image_caption =
| regnum = [[Động vật|Animalia]]
| phylum = [[Động vật Chân khớp|Arthropoda]]
| classis = [[Côn trùng|Insecta]]
| ordo = [[Bọ cánh cứng|Coleoptera]]
| subordo = [[Polyphaga]]
| superfamilia = [[Cerambycoidea]]
| familia = [[Cerambycidae]]
| genus = ''[[Etaxalus]]''
| species = '''''E. granulipennis'''''
| binomial = ''Etaxalus granulipennis''
| binomial_authority = [[Stefan von Breuning|Breuning]], 1953
| synonyms =
}}
'''''Etaxalus granulipennis''''' là một loài [[bọ cánh cứng]] trong họ [[Cerambycidae]].<ref name = "COL">{{chú thích web |url= http://www.catalogueoflife.org/annual-checklist/2011/search/all/key/Etaxalus+granulipennis/match/1|title= Species 2000 & ITIS Catalogue of Life: 2011 Annual Checklist.|access-date= ngày 24 tháng 9 năm 2012 |author= Bisby |first = F.A. |last2 = Roskov |first2 = Y.R. |last3 = Orrell |first3 = T.M. |last4 = Nicolson |first4 = D. |last5 = Paglinawan |first5 = L.E. |last6 = Bailly |first6 = N. |last7 = Kirk |first7 = P.M. |last8 = Bourgoin |first8 = T. |last9 = Baillargeon |first9= G. |last10 = Ouvrard |first10 = D.|year= 2011|publisher=Species 2000: Reading, UK.}}</ref>

==Chú thích==
{{Tham khảo}}

==Liên kết ngoài==
{{commonscat|Etaxalus granulipennis}}

[[Thể loại:Etaxalus]]
[[Thể loại:Bọ cánh cứng được mô tả năm 1953]]
[[Thể loại:Pteropliini]]

{{Pteropliini-stub}}

title: Phân loại khoa học

Bộ (ordo): Coleoptera

Phân bộ (subordo): Polyphaga

Liên họ (superfamilia): Cerambycoidea

Họ (familia): Cerambycidae

Chi (genus): Etaxalus

Loài (species): E. granulipennis

title: Danh pháp hai phần

Danh pháp hai phần: Etaxalus granulipennis · Breuning, 1953


text:
# Коефіцієнт проникності пористого середовища
Коефіцієнт проникності (пористого середовища) (рос. коэффициент проницаемости (пористой среды); англ. permeability ratio; нім. Permeabilitätskoeffizient m) — експериментальний коефіцієнт пропорціональності в лінійному законі фільтрації Дарсі, за одиницю якого приймається коефіцієнт проникності такого пористого середовища, при фільтрації через зразок якого площею фільтрації 1 м², довжиною 1 м і за перепаду тиску 1 Па витрата рідини з динамічним коефіцієнтом в'язкості 1 Па·с становить 1 м³/с. Фізичний зміст розмірності К.п. в м² полягає в тому, що проникність характеризує величину площі перерізу каналів пористого середовища, по яких в основному проходить фільтрація. Він є числовою характеристикою абсолютної і ефективної (або фазової) проникності.

wikitext:
[[Файл:Проникність.jpg|thumb| right|650px |]]

'''Коефіцієнт проникності (пористого середовища)''' ({{lang-ru|коэффициент проницаемости (пористой среды)}}; {{lang-en|permeability ratio}}; {{lang-de|Permeabilitätskoeffizient m}}) — експериментальний коефіцієнт пропорціональності в лінійному [[Закон Дарсі|законі фільтрації Дарсі]], за одиницю якого приймається коефіцієнт проникності такого пористого середовища, при фільтрації через зразок якого площею фільтрації 1 м², довжиною 1 м і за перепаду тиску 1 Па витрата рідини з динамічним коефіцієнтом в'язкості 1 Па·с становить 1 м³/с. Фізичний зміст розмірності К.п. в м² полягає в тому, що проникність характеризує величину площі перерізу каналів пористого середовища, по яких в основному проходить фільтрація. Він є числовою характеристикою абсолютної і ефективної (або фазової) проникності.

== Див. також ==

* [[Фільтраційні властивості гірських порід]]

== Література ==
* {{МГЕ|nocat=1}}
{{гідрологія-доробити}}
[[Категорія:Гідрогеологія]]
[[Категорія:Гідравліка]]


text:
# Samsung Galaxy A12
Samsung Galaxy A12 — смартфон компании Samsung. Представлен в ноябре 2020 года.

## Характеристики
4 основные камеры: основная камера (48 мегапикселей, f2.0), сверхширокоугольная камера (5 мегапикселей, f2.2), камера с датчиком глубины (2 мегапикселя, f2.4), камера для макросъемки (2 мегапикселя, f2.4).
Доступен сверхширокий угол съёмки, который охватывает 123° в отличие от широкого угла в 80°.
Камера с датчиком глубины фокусируется на основном объекте при включённой функции живого фокуса.
Фронтальная камера — 8 мегапикселей.
Наверху смартфона присутствует V-образный вырез для фронтальной камеры.
Зум основной камеры — до 10x
Разрешение записи видео — FHD (1920 x 1080), 30 кадров / сек.
Глубина цвета основного дисплея — 16 млн цветов.
Смартфон поддерживает 2 сим карты Nano SIM типа слота SIM1, SIM2 и MicroSD.
Аккумулятор 5000 мАч с быстрой зарядкой на 15 Вт., несъёмный.
Первоначально смартфон представлен в чёрной, красной и синей цветовой гамме.
Предварительно установлен Samsung Knox.

## Комплектация
Смартфон, кабель, адаптер питания (поддерживает быструю зарядку), инструкция, гарантийный талон, "Скрепка" для SIM-карт

wikiname: ruwiki

title: Samsung Galaxy A12

in_language: ru

wikitext:
{{Мобильное устройство
| имя = Samsung Galaxy A12
| лого =
| размер_лого =
| изображение =
| размер_изображения =
| текст_изображения =
| подпись =
| бренд = [[Samsung Galaxy]]
| производитель = [[Samsung Electronics]]
| серия =
| оператор =
| сети =
| представлен = Ноябрь 2020
| цена =
| начало_продаж = 2021
| снят_с_производства =
| предшественник =
| преемник =
| связанные_модели =
| тип =
| формфактор =
| размеры =
| вес = 205 гр
| материал =
| операционная_система = обновлён с [[Android 10]], One UI Core 2.5 до [[Android 11]], One UI Core 3.1, [[Android 12]], OneUI Core 4.1, [[Android 13]] One UI Core 5.0
| цпу = Mediatek MT6765 4 x 2.3ГГц + 4 x 1.8ГГц
Exynos 850 8 х 2 ГГц (A12 Nacho)
| гпу =
| оперативная_память = 3 ГБ, 4 ГБ, 6 ГБ
| память = 32 ГБ, 64 ГБ, 128 ГБ
| карточка_памяти = microSD до 1ТБ
| аккумулятор = 5000 мА·ч
| ввод =
| экран = 6,5 дюймов (165,5 мм) 720 x 1600 HD+ PLS TFT LCD
| внешний_экран =
| камера = 48 МП (основная) + 5 МП (сверхширокоугольная) + 2 МП (камера для макросъёмки) + 2 МП (камера глубины)
| камера_основная = 48 мегапикселей
| передняя_камера = 8 МП
| медиаформаты =
| рингтоны =
| интерфейсы =
| прочее =
| sar =
| hac =
| ссылки = [https://www.samsung.com/ru/smartphones/galaxy-a/galaxy-a12-black-32gb-sm-a125fzkuser/ Galaxy A12 Официальный сайт]
}}

'''Samsung Galaxy A12''' — смартфон компании [[Samsung]]. Представлен в ноябре 2020 года.

== Характеристики ==
4 основные камеры: основная камера (48 мегапикселей, f2.0), сверхширокоугольная камера (5 мегапикселей, f2.2), камера с датчиком глубины (2 мегапикселя, f2.4), камера для макросъемки (2 мегапикселя, f2.4)<ref name=":0">{{Cite web|lang=ru|url=https://www.samsung.com/ru/smartphones/galaxy-a/galaxy-a12-black-32gb-sm-a125fzkuser/|title=Samsung Galaxy A12|website=Samsung Официальный сайт|access-date=2022-04-11|archive-date=2022-01-16|archive-url=https://web.archive.org/web/20220116174324/https://www.samsung.com/ru/smartphones/galaxy-a/galaxy-a12-black-32gb-sm-a125fzkuser/|url-status=live}}</ref>.

Доступен сверхширокий угол съёмки, который охватывает 123° в отличие от широкого угла в 80°.
Камера с датчиком глубины фокусируется на основном объекте при включённой функции живого фокуса.
Фронтальная камера — 8 мегапикселей<ref name=":0" />.

Наверху смартфона присутствует V-образный вырез для фронтальной камеры.

Зум основной камеры — до 10x

Разрешение записи видео — [[Full HD|FHD]] (1920 x 1080), 30 кадров / сек.

Глубина цвета основного дисплея — 16 млн цветов.

Смартфон поддерживает 2 сим карты Nano SIM типа слота SIM1, SIM2 и MicroSD.

Аккумулятор 5000 мАч с быстрой зарядкой на 15 Вт., несъёмный<ref>{{Cite web|lang=ru|url=https://mobile-review.com/review/samsung-galaxy-a12.shtml|title=Mobile-review.com Обзор бюджетного смартфона Samsung Galaxy A12 (SM-A125F/DS)|website=mobile-review.com|access-date=2022-04-11|archive-date=2021-05-16|archive-url=https://web.archive.org/web/20210516103111/https://mobile-review.com/review/samsung-galaxy-a12.shtml|url-status=live}}</ref>.

Первоначально смартфон представлен в чёрной, красной и синей цветовой гамме.

Предварительно установлен [[Samsung Knox]].

== Комплектация ==
Смартфон, кабель, адаптер питания (поддерживает быструю зарядку), инструкция, гарантийный талон, "Скрепка" для SIM-карт

== Примечания ==
{{примечания}}

== Ссылки ==
* [https://www.samsung.com/ru/smartphones/galaxy-a/galaxy-a12-black-32gb-sm-a125fzkuser/ Galaxy A12 Официальный сайт]
* [https://tehnobzor.ru/telefony/obzor-samsung-galaxy-a12/ Обзор Samsung Galaxy A12]
* [https://nanoreview.net/ru/phone/samsung-galaxy-a12 Samsung Galaxy A12]

{{Телефоны Samsung}}
{{Портативные устройства семейства Samsung Galaxy}}

[[Категория:Samsung Galaxy]]
[[Категория:Смартфоны на Android]]
[[Категория:Смартфоны Samsung|Galaxy]]

title: Samsung Galaxy A12

Бренд: Samsung Galaxy

Производитель: Samsung Electronics

Серия: Samsung Galaxy A series

Дата выпуска: Ноябрь 2020

Материал: стекло и пластмасса

Операционная система: обновлён с Android 10, One UI Core 2.5 до Android 11, One UI Core 3.1, Android 12, OneUI Core 4.1, Android 13 One UI Core 5.0

ОЗУ: 3 ГБ, 4 ГБ, 6 ГБ

Карта памяти: microSD до 1ТБ

Аккумулятор: 5000 мА·ч

Передняя камера: 8 МП

Ссылки: Galaxy A12 Официальный сайт


text:
# Jean Rogers
Jean Rogers (* 25. März 1916 in Belmont, Massachusetts; † 24. Februar 1991 in Sherman Oaks, Los Angeles, Kalifornien) war eine US-amerikanische Schauspielerin.
Jean Rogers war zwischen 1933 und 1950 in über 50 Kinofilmen zu sehen. Während sie sich in größeren Produktionen mit Nebenrollen begnügen musste, agierte sie in vielen B-Filmen und Serials in der Rolle der Leading Lady. Ihre vielleicht bekannteste Rolle spielte sie ab 1936 als Dale Arden in den Flash-Gordon-Serials an der Seite von Buster Crabbe.
Rogers starb 1991, vier Wochen vor ihrem 75. Geburtstag, an den Folgen eines operativen Eingriffs.

## Filmografie (Auswahl)
- 1933: Parade im Rampenlicht (Footlight Parade)
- 1934: Wir senden Sonne (Stand Up and Cheer!)
- 1935: Manhattan Moon
- 1935: Tailspin Tommy in the Great Air Mystery
- 1936: Flash Gordon (Serial)
- 1936: Mein Mann Godfrey (My Man Godfrey)
- 1936: Ace Drummond (Serial)
- 1936: Conflict
- 1938: Flash Gordon’s Trip to Mars (Serial)
- 1939: Hotel for Women
- 1940: Charlie Chan in Panama
- 1940: Treck nach Utah (Brigham Young)
- 1941: Rache ist süß (Design for Scandal)
- 1942: Dr. Kildare’s Victory
- 1942: The War Against Mrs. Hadley
- 1943: A Stranger in Town
- 1943: Gangsterjagd in Brooklyn (Whistling in Brooklyn)
- 1945: The Strange Mr. Gregory
- 1946: Hot Cargo
- 1947: Backlash
- 1948: Fighting Back
- 1950: The Second Woman

wikiname: dewiki

title: Jean Rogers

in_language: de

wikitext:
[[Datei:Jean Rogers 1936 crop.jpg|mini|Jean Rogers (1936)]]
'''Jean Rogers''' (* [[25. März]] [[1916]] in [[Belmont (Massachusetts)|Belmont]], [[Massachusetts]]; † [[24. Februar]] [[1991]] in [[Sherman Oaks]], [[Los Angeles]], [[Kalifornien]]) war eine [[Vereinigte Staaten|US-amerikanische]] [[Schauspieler]]in.

Jean Rogers war zwischen 1933 und 1950 in über 50 Kinofilmen zu sehen. Während sie sich in größeren Produktionen mit Nebenrollen begnügen musste, agierte sie in vielen [[B-Film]]en und [[Serial]]s in der Rolle der [[Leading Lady]]. Ihre vielleicht bekannteste Rolle spielte sie ab 1936 als Dale Arden in den [[Flash Gordon|Flash-Gordon]]-Serials an der Seite von [[Buster Crabbe]].

Rogers starb 1991, vier Wochen vor ihrem 75. Geburtstag, an den Folgen eines operativen Eingriffs.

== Filmografie (Auswahl) ==
* 1933: [[Parade im Rampenlicht]] ''(Footlight Parade)''
* 1934: [[Wir senden Sonne]] ''(Stand Up and Cheer!)''
* 1935: Manhattan Moon
* 1935: Tailspin Tommy in the Great Air Mystery
* 1936: [[Flash Gordon (1936)|Flash Gordon]] (Serial)
* 1936: [[Mein Mann Godfrey]] ''(My Man Godfrey)''
* 1936: Ace Drummond (Serial)
* 1936: Conflict
* 1938: [[Flash Gordon’s Trip to Mars]] (Serial)
* 1939: Hotel for Women
* 1940: Charlie Chan in Panama
* 1940: [[Treck nach Utah]] ''(Brigham Young)''
* 1941: Rache ist süß ''(Design for Scandal)''
* 1942: [[Dr. Kildare’s Victory]]
* 1942: [[The War Against Mrs. Hadley]]
* 1943: A Stranger in Town
* 1943: Gangsterjagd in Brooklyn ''(Whistling in Brooklyn)''
* 1945: The Strange Mr. Gregory
* 1946: Hot Cargo
* 1947: Backlash
* 1948: Fighting Back
* 1950: The Second Woman

== Weblinks ==
{{Commonscat|3=S}}
* {{IMDb|nm0736939}}
* {{Findagrave|21997}}
* {{AllMovie|p61105|20190719101310|Autor=[[Hal Erickson]]}}

{{Normdaten|TYP=p|GND=1025111753|LCCN=n86105759|VIAF=1494650}}

{{SORTIERUNG:Rogers, Jean}}
[[Kategorie:Filmschauspieler]]
[[Kategorie:US-Amerikaner]]
[[Kategorie:Geboren 1916]]
[[Kategorie:Gestorben 1991]]
[[Kategorie:Frau]]

{{Personendaten
|NAME=Rogers, Jean
|ALTERNATIVNAMEN=
|KURZBESCHREIBUNG=US-amerikanische Schauspielerin
|GEBURTSDATUM=25. März 1916
|GEBURTSORT=[[Belmont (Massachusetts)|Belmont]], [[Massachusetts]], Vereinigte Staaten
|STERBEDATUM=24. Februar 1991
|STERBEORT=[[Sherman Oaks]], [[Los Angeles]], [[Kalifornien]], Vereinigte Staaten
}}


text:
# Володаровка (Калининградская область)
Володаровка (до 1938 — Йодлаукен (нем. Jodlauken), до 1946 — Швальбенталь (нем. Schwalbental)) — посёлок в Черняховском районе Калининградской области.

## История
В 1651 году по приказу курфюрста Бранденбурга и герцога Пруссии Фридриха Вильгельма I здесь были организованы охотничье хозяйство, лесничество и лесопилка.
После эпидемии чумы 1709—1711 годов король Пруссии Фридрих Вильгельм I в 1718 году основал на реке Швальбе поселок Йодлаукен и заселил его переселенцами из Зальцбурга и Литвы. В этом же году в Йодлаукене была возведена кирха с деревянной башней. В 1746 году на средства короля Фридриха II кирха была перестроена в камне.
Во время Первой мировой войны бои в районе поселка Йодлаукен в августе 1914 года вели бои части 3-го армейского корпуса русской армии против 17-го армейского корпуса германской армии. Погибшие 6 русских воинов были похоронены на поселковом кладбище, 2 немецких воина — около кирхи. Точное местоположение и границы территории захоронений неизвестны.
Население сельской общины Йодлаукен в 1910 году составляло 368 человек, в 1933 году — 550 человек, в 1939 году — 576 человек. В 1938 году Йодлаукен был переименован в Швальбенталь. В 1930-х годах в поселке существовали почта, аптека, две гостиницы, несколько магазинов, школа, работал врач.
В 1945 году, во время наступления советских войск на Инстербург, через поселок проходила последняя эвакуация населения Инстербурга.
До 2015 года входил в состав Свободненского сельского поселения.

## Население
| 1910 | 1933 | 1939 | 2002 | 2010 |
| ---- | ---- | ---- | ---- | ---- |
| 368  | ↗550 | ↗576 | ↘355 | ↘327 |

## Достопримечательности
- Кирха 1746 года (в руинах). Построена на средства короля Пруссии Фридриха II. Во время войны кирха не пострадала, при советской власти использовалась как склад комбикорма. В наши дни заброшена и не используется. Позади кирхи сохранилось разоренное кладбище.

title: Володаровка (Калининградская область)

wikitext:
{{значения|тип=топоним|Володаровка}}
{{НП+Россия
 |статус                   = посёлок
 |русское название         = Володаровка
  |lat_deg = 54 |lat_min = 30 |lat_sec = 00
  |lon_deg = 21 |lon_min = 40 |lon_sec = 45
  |CoordScale =
 |регион                   = Калининградская область
 |регион в таблице         = Калининградская область
 |вид района               =
 |район                    = Черняховский район (Калининградская область)
 |район в таблице          = Черняховский район (Калининградская область){{!}}Черняховский
 |вид поселения            = сельское поселение
 |поселение                =
 |поселение в таблице      =
 |внутреннее деление       =
 |вид главы                =
 |глава                    =
 |дата основания           =
 |первое упоминание        = 1651
 |прежние имена            = {{НП-ПН|1938|{{lang-de|Jodlauken}}|1946|{{lang-de|Schwalbental}}}}
 |статус с                 =
 |площадь                  =
 |высота центра НП         =
 |климат                   = переходный от морского к умеренно континентальному
 |население               = {{ Население | Володаровка (Калининградская область) | тс }}
 |год переписи            = {{ Население | Володаровка (Калининградская область) | г }}
  |плотность               =
  |агломерация             =
  |национальный состав     =
  |конфессиональный состав =
  |этнохороним             =
 |почтовый индекс          =
 |телефонный код           =
 |цифровой идентификатор   =
 |сайт                     =
}}

'''Володаровка''' (до 1938 — ''Йодлаукен'' ({{lang-de|Jodlauken}}), до 1946 — ''Швальбенталь'' ({{lang-de|Schwalbental}})) — посёлок в [[Черняховский район (Калининградская область)|Черняховском районе]] [[Калининградская область|Калининградской области]].

== История ==
В 1651 году<ref>{{Cite web |url=http://www.prussia39.ru/geo/geo.php?id=928 |title=Володаровка |access-date=2013-02-23 |archive-date=2014-12-15 |archive-url=https://web.archive.org/web/20141215074237/http://www.prussia39.ru/geo/geo.php?id=928 |url-status=live }}</ref> по приказу курфюрста Бранденбурга и герцога Пруссии [[Фридрих Вильгельм I (курфюрст Бранденбурга)|Фридриха Вильгельма I]] здесь были организованы охотничье хозяйство, лесничество и лесопилка.

После эпидемии чумы 1709—1711 годов король Пруссии [[Фридрих Вильгельм I]] в 1718 году основал на реке Швальбе поселок Йодлаукен и заселил его переселенцами из [[Зальцбург]]а и Литвы. В этом же году в Йодлаукене была возведена кирха с деревянной башней. В 1746 году на средства короля [[Фридрих II (король Пруссии)|Фридриха II]] кирха была перестроена в камне.

Во время Первой мировой войны бои в районе поселка Йодлаукен в августе 1914 года вели бои части 3-го армейского корпуса русской армии против 17-го армейского корпуса германской армии. Погибшие 6 русских воинов были похоронены на поселковом кладбище, 2 немецких воина — около кирхи. Точное местоположение и границы территории захоронений неизвестны.
Население сельской общины Йодлаукен в 1910 году составляло 368 человек, в 1933 году — 550 человек, в 1939 году — 576 человек. В 1938 году Йодлаукен был переименован в Швальбенталь. В 1930-х годах в поселке существовали почта, аптека, две гостиницы, несколько магазинов, школа, работал врач.
В 1945 году, во время наступления советских войск на Инстербург, через поселок проходила последняя эвакуация населения Инстербурга.<ref>{{Cite web|url = http://www.prussia39.ru/geo/geo.php?id=928|title = Prussia39.ru|author = |date = |publisher = |access-date = 2013-02-23|archive-date = 2014-12-15|archive-url = https://web.archive.org/web/20141215074237/http://www.prussia39.ru/geo/geo.php?id=928|url-status = live}}</ref>

До 2015 года входил в состав [[Свободненское сельское поселение (Калининградская область)|Свободненского сельского поселения]].

== Население ==
{{ Население | Володаровка (Калининградская область) }}

== Достопримечательности ==
* Кирха 1746 года (в руинах). Построена на средства короля Пруссии Фридриха II. Во время войны кирха не пострадала, при советской власти использовалась как склад комбикорма. В наши дни заброшена и не используется. Позади кирхи сохранилось разоренное кладбище.

== Примечания ==
{{примечания}}

{{Населённые пункты Черняховского района Калининградской области}}

[[Категория:Населённые пункты Черняховского района (Калининградская область)]]

title: Володаровка

Страна: Россия

Субъект Федерации: Калининградская область

Муниципальный район: Черняховский

title: История и география

Прежние названия: до 1938 — нем. Jodlauken · до 1946 — нем. Schwalbental

title: Население

title: Цифровые идентификаторы

Цифровые идентификаторы: Володаровка МоскваКалининградЧерняховск Володаровка


text:
# Останнє бажання (збірка творів)
«Відьмак. Останнє бажання» (пол. Ostatnie życzenie) — збірка фентезійних оповідань, написаних польським письменником Анджеєм Сапковським, яка започаткувала серію «Відьмак». Була вперше видана 1993 року польським видавництвом «SuperNOWA». Її наступницею є збірка «Меч Призначення».

## Опис
«Останнє бажання» — перша книга з фентезійного циклу «Відьмак» польського письменника-фантаста Анджея Сапковського.Протагоністом циклу є Ґеральт із Рівії, відьмак — мисливець за монстрами, що становлять загрозу для життя людей. У дитинстві йому, як і іншим відьмакам, за допомогою мутації були придані надприродні бойові якості: дужість, блискавичну реакцію, прискорений метаболізм і високу регенеративну здібність. Ремесло Ґеральта — полювання за гроші на небезпечних чудовиськ.

## Список оповідань, що увійшли до збірки
| Голос розуму I   | пол. Głos rozsądku I   | —    |
| Відьмак          | пол. Wiedźmin          | 1983 |
| Голос розуму II  | пол. Głos rozsądku II  | —    |
| Дещиця істини    | пол. Ziarno prawdy     | 1989 |
| Голос розуму III | пол. Głos rozsądku III | —    |
| Менше зло        | пол. Mniejsze zło      | 1990 |
| Голос розуму IV  | пол. Głos rozsądku IV  | —    |
| Питання ціни     | пол. Kwestia ceny      | 1990 |
| Голос розуму V   | пол. Głos rozsądku V   | —    |
| Край світу       | пол. Kraniec świata    | 1990 |
| Голос розуму VI  | пол. Głos rozsądku VI  | —    |
| Останнє бажання  | пол. Ostatnie życzenie | 1993 |
| Голос розуму VII | пол. Głos rozsądku VII | —    |

## Сюжет
- Відьмак

Перша розповідь. Невеликий твір, написаний для конкурсу, став початком «Саги про відьмака і відьмачку», обігрує легенди про Вія. Професійний винищувач чудовиськ — відьмак Ґеральт із Рівії прибуває до Визіми, столиці Темерії, де завелася упириця, стриґа. Це дочка короля Фольтеста і його рідної сестри Адди. Король прагне звільнити від чарів свою дочку, і обіцяє хорошу нагороду. Ґеральт береться за роботу. Для перемоги йому потрібно позбавити стриґу можливості заночувати у саркофазі. Він перемагає упирицю, а сам залазить у саркофаг, проводить там ніч, і на ранок бачить звільнену від чарів дівчинку. Проте під час перевірки упириця встигає вдарити його кігтями по шиї. Ґеральт встигає зупинити кровотечу, дівчинка залишається в нормальному стані.
- Дещиця істини / Зерно правди

Розповідь обігрує казку «Красуня і чудовисько». Ґеральт мандрує по світу в пошуках роботи, і знаходить розірваних подорожніх. Він зустрічає чудовисько з ведмежою головою на ім'я Нівеллен. Він був ватажком зграї розбійників і після пограбування храму Левоголового Павука був проклятий прислужницею храму і перетворився на чудовисько. Всі його прибічники розбіглися. У нього було багато романів з дочками купців, але зараз він перебував у відносинах з таємничою дівчиною на ім'я Вереена. Ґеральт вже збирається їхати, але потім розуміє, что Вереена і є вампірка (брукса), що роздерла подорожніх. Ґеральт з допомогою Нівеллена перемагає злодійку. Після її смерті до Нівеллена повертається людська подоба.
- Менше зло

Розповідь обігрує казку «Білосніжка і сім гномів». «Білосніжка» — княжна Ренфрі, після багаторазових замахів на своє життя з боку мачухи і подальших поневірянь, стала відомою і дуже небезпечною розбійницею з прізвиськом Жулана. Сенсом її життя стала помста мачусі і її помічнику, чародію Стреґобору. Ґеральт зустрічається з чародієм, який сховався від переслідувань Ренфрі у неприступній вежі. Він розповідає Ґеральту легенду про прокляття Чорного Сонця, через яке у царських родинах народжуються дівчатка-мутанти з жахливо спотвореною психікою — одною з них, за його словами, є колишня княжна. Своєю чергою Ренфрі знаходить відьмака, і той вислуховує і її версію подій; водночас вони ведуть філософську бесіду, роздумуючи, хто ж вони обидва такі — монстри чи жертви обставин? — прийшовши до висновку, що відповіді не знає ніхто, і вони просто «ті, хто вони є». Ренфрі вмовляє відьмака не втручатися в боротьбу зі Стреґобором, яка ще мала відбутися. Зранку, під час розмови з міським старостою, Ґеральт здогадується, що Ренфрі і її зграя збираються повторити «Тридамський ультиматум» — взяти людей, які прибули на ярмарку в заручники, щоб змусити чародія вийти з вежі. Ґеральт вирішує вибрати «менше зло» — приходить на ринок і вбиває помічників Ренфрі, після чого з'являється вона сама, і з'ясовується, що ніякої різні і не було б — Стреґобор посміявся з неї, відмовився виходити з вежі, навіть якщо вона переб'є все місто. Оскільки вони «ті, хто вони є» — Ренфрі і Ґеральт вступають у бій, відьмак смертельно ранить її. Ринкова площа до цього моменту вже заповнена людьми, які з жахом (Стреґобор: «Ці люди нічого не знають, бачили лише, як ти вбиваєш. А ти огидно вбиваєш, Ґеральте.») спостерігають сцену різанини; Ґеральта з ганьбою виганяють з міста, Стреґобор також йде — йому вже нічого не загрожує, а відьмак забороняє йому робити розтин тіла Ренфрі. Правда залишається невідомою — той, кому вона дійсно потрібна, не хоче її знати…
- Питання ціни

Основна для подальшого розвитку подій розповідь. Історія починається в Цинтрі, де королева Каланте просить відьмака допомогти уникнути Призначення. Одного разу, під час полювання, її чоловік впав з коня в яр і зламав ногу. Від смерті його врятував мандрівний лицар. З вдячності за порятунок, король був готовий дати лицарю все чого той забажає. Рятівник скористався Правом Несподіванки і зажадав від короля віддати йому те, що чекає на нього вдома, але про що він не знає. Цією несподіванкою виявилася новонароджена дочка короля — Паветта. Через п'ятнадцять років після смерті короля, Паветта повинна була заручитися. Королева запросила відьмака на бенкет в честь заручин, щоб він за необхідності усунув можливу перешкоду її плану (вона хотіла віддати дочку за Краха ан Крайта зі Скеліге, щоб заключити династичний союз). Ґеральт знає, що уникнути Призначення неможливо, але Каланте в цій історії бачить лише одне питання — питання ціни…
Чоловік, якому призначена Паветта, виявляється зачарованим мандрівним лицарем. З півночі до світанку він перебуває в звичному людському вигляді, а після світанку приймає вигляд монстра. Відьмак, замість того щоб вбити його, рятує Дані і змушує королеву виконати присягу свого покійного чоловіка, тим самим знявши прокляття з Дані.
Дані, відчуваючи себе боржником відьмака, зобов'язує себе виплатити йому борг. Відьмак бере з Дані ту ж присягу, що колись взяв Дані з короля Регнера. Тільки після цього Дані дізнається, що Паветта вагітна від нього — Призначенням знову виявляється дитина.
- Край світу

В цій розповіді вперше з'являється один з головних героїв Саги — трубадур Любисток. Ґеральт і Любисток вирушають на Край Світу — в Долину Квітів, Доль Блатанна. Колись тут жили ельфи, але прийшли люди і прогнали їх в гори. Але ельфи не збираються здаватися так просто. Вони наймають рогатого «диявола» на ім'я Торкве, який шпигує за людьми, краде в них зразки овочів і вчиться сільському господарству. Жителі селища наймають Ґеральта, щоб він позбавив їх від диявола. Під час полювання, з'являються ельфи, зв'язують двох друзів і збираються вбити їх, але з'являється володарка Дана Меабдх, яка приховувалася під маскою місцевої селянки, і наказує відпустити героїв. На прощання ельф Філавандріель дарує Любистку нову лютню замість старої, яку зламала ельфа-мізантроп Торувіель.
- Останнє бажання

Геральт і Любисток ловлять сома, але замість рибини витягують пляшку. Запальний Любисток відкриває пляшку, але джин, котрий з'явився не виконує його бажання, а хапає поета за горло. Ґеральт викрикує закляття («екзорцизм»), якого його навчив один знайомий жрець, і джин відлітає. Ґеральт відвозить пораненого Любистка в місто Рінду, але стражники не пускають їх після заходу сонця, Ґеральт звертається за допомогою до чародійки Йеннефер з Венґерберґу. Йеннефер зцілює Любистка, але натомість вимагає печатку від пляшки. Вона підкоряє волю відьмака і відправляє його у несамовитому стані в місто. Ґеральт приходить в себе вже в тюрмі. Виявляється він побив власника ломбарду, і привселюдно відшмагав аптекаря Лаврусика — міських ватажків, які вимагали вигнання чародійки. Ключник, якого підкупив Лаврусик, б'є Ґеральта, а той бажає, щоб негідник луснув, і ключник … луснув!
Іпат викликає Ґеральта до себе, присутній тут священик Крепп розказує про «геніїв» (джинів), які заселяють виміри Води, Землі, Вогню, і Повітря, які є недоступними для людей. Йеннефер намагається заволодіти джином, бо це дасть їй неймовірну силу. Але для цього їй потрібно, щоб джин виконав всі бажання попереднього власника. Любисток з'являється через портал, і приносить повідомлення від чародійки. На жах іпата джин вступає в бій з Йеннефер. Ґеральт просить Креппа відправити його через портал до Йеннефер, яка знесилюється від боротьби з джином. Ґеральт затягує її в портал, щоб урятувати. Він здогадався, що насправді джин виконував його бажання: друге було, щоб стражник луснув, а першим був його «екзорцизм», який перекладався як «Іди геть звідси і відтрахай сам себе». Ґеральт промовляє третє бажання, щоб його доля була зв'язана з долею Йеннефер.
- Голос розуму

Оповідання, розбите на інтерлюдії перед кожної розповіддю. Події відбуваються відразу після подій розповіді «Відьмак». Поранений в бою зі стригою Геральт, попадає в храм богині Мелітеле, до матері Неннеке.

### Хронологія
Події в творах відбуваються після оповідання «Дорога, з якої немає вороття».

## Аудіокнига
У 2011 році видавництво Fonopolis та audioteka.pl випустили польськомовну аудіокнигу за мотивами «Останнього бажання» та «Меча призначення». «Останнє бажання», яке тривало близько 12 годин, озвучували 52 актори.

## Визнання
Розповідь «Менше зло», включена до збірки, принесла Сапковському премію імені Януша Зайделя в 1990 році.  Останнє бажання також виграло премію Ignotus 2003 за найкращу антологію. У 2011 році польський прем’єр-міністр Дональд Туск передав президенту США Бараку Обамі дипломатичні подарунки під час його візиту до Польщі. Однією з них була підписана копія «Останнього бажання» . Англійське видання потрапило в список бестселерів The New York Times у червні 2015 року,  що збіглося з випуском відеогри Відьмак 3: Дикий гін.

## Видання українською
- Анджей Сапковський. Відьмак (Оповідання). Переклад з пол.: Микола Рябчук. Київ: Журнал «Всесвіт». 1990.- № 8 (Пригоди. Подорожі. Фантастика — 91. — К.: Молодь, 1991. — 256 С. — (Компас))
- Анджей Сапковський. Зерно правди. Переклад з пол.: Валентин Корнієнко, Сергій Місюра. Київ: Журнал «Всесвіт». 1997. № 7
- Анджей Сапковський. Відьмак. Останнє бажання. (Книга 1). Переклад з пол.: Сергій Легеза. Харків: Клуб сімейного дозвілля, 2016. — 288, ISBN 978-617-12-0499-7[3][4]

title: Останнє бажання (збірка творів)

wikitext:
{{Видання
| назва              = Відьмак. Останнє бажання
| назва_оригіналу    = {{lang|pl|Ostatnie życzenie}}
| переклад           = [[Сергій Легеза]]<ref>{{Cite web |url=http://www.bookclub.ua/ukr/infocenter/clubnews/news.html?id=4930 |title=Незабаром у продажу! Весняні новинки. Частина 1 Новини Клубу — Книжковий Клуб. Клуб Сімейного Дозвілля. Книжковий інтернет-магазин. КСД |accessdate=2016-02-23 |archive-date=2016-03-03 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160303160054/http://www.bookclub.ua/ukr/infocenter/clubnews/news.html?id=4930 }}</ref>
| фото               = Ostannie Bazhannia.jpg
| ширина             = 250px
| підпис             = Обкладинка українського видання
| автор              = [[Анджей Сапковський]]
| ілюстрації         =
| дизайн_обкладинки  = [[CD PROJEKT]] S.A.
| країна             = {{POL}}
| мова               = [[польська мова|польська]]
| серія              = «[[Відьмак (серія романів)|Відьмак]]»
| тема               =
| жанр               = [[фентезі]]
| місце              = <!-- місце (місто) видання -->
| видавництво_укр    = [[Книжковий клуб «Клуб сімейного дозвілля»|КСД]]
| видавництво_ориг   = [[SuperNOWA]]
| дата_публікації    = [[1993]] рік
| дата публікації українською = [[2016]] рік
| сторінки           = 288
| isbn               = 978-617-12-0499-7
| попереднє_видання  =
| наступне_видання   = [[Меч Призначення]]
| тираж              = 10 000
}}

«'''Відьмак. Останнє бажання'''» ({{lang-pl|Ostatnie życzenie}}) — збірка [[фентезі]]йних оповідань, написаних [[поляки|польським]] письменником [[Анджей Сапковський|Анджеєм Сапковським]], яка започаткувала [[Відьмак (серія романів)|серію «Відьмак»]]. Була вперше видана [[1993 у літературі|1993 року]] польським видавництвом «[[SuperNOWA]]». Її наступницею є збірка «[[Меч призначення (збірка творів)|Меч Призначення]]».

== Опис ==
«Останнє бажання» — перша книга з фентезійного циклу «Відьмак» польського письменника-фантаста Анджея Сапковського.[[Протагоніст]]ом циклу є [[Геральт із Ривії|Ґеральт із Рівії]], відьмак — мисливець за монстрами, що становлять загрозу для життя людей. У дитинстві йому, як і іншим відьмакам, за допомогою мутації були придані надприродні бойові якості: дужість, блискавичну реакцію, прискорений метаболізм і високу регенеративну здібність. Ремесло Ґеральта — полювання за гроші на небезпечних чудовиськ.

== Список оповідань, що увійшли до збірки ==
{| border=0
|-
| '''Голос розуму I'''
| {{lang-pl|Głos rozsądku I}}
| —
|-
| '''[[Відьмак (оповідання)|Відьмак]]'''
| {{lang-pl|Wiedźmin}}
| [[1983 у літературі|1983]]
|-
| '''Голос розуму II'''
| {{lang-pl|Głos rozsądku II}}
| —
|-
| '''Дещиця істини'''
| {{lang-pl|Ziarno prawdy}}
| [[1989 у літературі|1989]]
|-
| '''Голос розуму III'''
| {{lang-pl|Głos rozsądku III}}
| —
|-
| '''Менше зло'''
| {{lang-pl|Mniejsze zło}}
| [[1990 у літературі|1990]]
|-
| '''Голос розуму IV'''
| {{lang-pl|Głos rozsądku IV}}
| —
|-
| '''Питання ціни'''
| {{lang-pl|Kwestia ceny}}
| [[1990 у літературі|1990]]
|-
| '''Голос розуму V'''
| {{lang-pl|Głos rozsądku V}}
| —
|-
| '''Край світу'''
| {{lang-pl|Kraniec świata}}
| [[1990 у літературі|1990]]
|-
| '''Голос розуму VI'''
| {{lang-pl|Głos rozsądku VI}}
| —
|-
| '''Останнє бажання'''
| {{lang-pl|Ostatnie życzenie}}
| [[1993 у літературі|1993]]
|-
| '''Голос розуму VII'''
| {{lang-pl|Głos rozsądku VII}}
| —
|}

== Сюжет ==
{{Літературний твір
 |Назва                 = Відьмак
 |Назва мовою оригіналу = {{lang-pl|Wiedźmin}}
 |Зображення            =
 |Опис до зображення    =
 |Автор                 = <!--[[Анджей Сапковський]]-->
 |Жанр                  = <!--[[фентезі]]-->
 |Мова оригіналу        = [[польська мова|польська]]
 |Написаний             = [[1986]] рік
 |Публікація            = [[1986]] рік, часопис «Фантастика»
 |Окреме видання        = [[1990]] рік, збірка «Відьмак»
 |Переклад              = [[1990]] рік, [[Всесвіт (журнал)|журнал «Всесвіт»]]<ref>{{cite web|url=https://fantlab.ru/edition91257|назва=«Відьмак»|автор=[[Рябчук Микола Юрійович|Микола Рябчук]]|праця=[[Всесвіт (журнал)|«Всесвіт»]]|рік=1990|серія=№8}}</ref>
 |ISBN-13                 =
 |ISBN-10                 = 83-85189-01-7
}}
* '''[[Відьмак (оповідання)|Відьмак]]'''
: Перша розповідь. Невеликий твір, написаний для конкурсу, став початком «[[Відьмак (серія романів)|Саги про відьмака і відьмачку]]», обігрує легенди про Вія. Професійний винищувач чудовиськ — відьмак [[Геральт із Ривії|Ґеральт із Рівії]] прибуває до Визіми, столиці Темерії, де завелася упириця, стриґа. Це дочка короля Фольтеста і його рідної сестри Адди. Король прагне звільнити від чарів свою дочку, і обіцяє хорошу нагороду. Ґеральт береться за роботу. Для перемоги йому потрібно позбавити стриґу можливості заночувати у саркофазі. Він перемагає упирицю, а сам залазить у саркофаг, проводить там ніч, і на ранок бачить звільнену від чарів дівчинку. Проте під час перевірки упириця встигає вдарити його кігтями по шиї. Ґеральт встигає зупинити кровотечу, дівчинка залишається в нормальному стані.
* '''Дещиця істини''' / '''{{Comment|Зерно правди|У перекладі журналу «Весвіт»}}'''
: Розповідь обігрує казку «[[Красуня і чудовисько]]». Ґеральт мандрує по світу в пошуках роботи, і знаходить розірваних подорожніх. Він зустрічає чудовисько з ведмежою головою на ім'я Нівеллен. Він був ватажком зграї розбійників і після пограбування храму Левоголового Павука був проклятий прислужницею храму і перетворився на чудовисько. Всі його прибічники розбіглися. У нього було багато романів з дочками купців, але зараз він перебував у відносинах з таємничою дівчиною на ім'я Вереена. Ґеральт вже збирається їхати, але потім розуміє, что Вереена і є вампірка (брукса), що роздерла подорожніх. Ґеральт з допомогою Нівеллена перемагає злодійку. Після її смерті до Нівеллена повертається людська подоба.
* '''Менше зло'''
: Розповідь обігрує казку «[[Білосніжка і сім гномів]]». «Білосніжка» — княжна Ренфрі, після багаторазових замахів на своє життя з боку мачухи і подальших поневірянь, стала відомою і дуже небезпечною розбійницею з прізвиськом Жулана. Сенсом її життя стала помста мачусі і її помічнику, чародію Стреґобору. Ґеральт зустрічається з чародієм, який сховався від переслідувань Ренфрі у неприступній вежі. Він розповідає Ґеральту легенду про прокляття Чорного Сонця, через яке у царських родинах народжуються дівчатка-мутанти з жахливо спотвореною психікою — одною з них, за його словами, є колишня княжна. Своєю чергою Ренфрі знаходить відьмака, і той вислуховує і її версію подій; водночас вони ведуть філософську бесіду, роздумуючи, хто ж вони обидва такі — монстри чи жертви обставин? — прийшовши до висновку, що відповіді не знає ніхто, і вони просто «ті, хто вони є». Ренфрі вмовляє відьмака не втручатися в боротьбу зі Стреґобором, яка ще мала відбутися. Зранку, під час розмови з міським старостою, Ґеральт здогадується, що Ренфрі і її зграя збираються повторити «Тридамський ультиматум» — взяти людей, які прибули на ярмарку в заручники, щоб змусити чародія вийти з вежі. Ґеральт вирішує вибрати «менше зло» — приходить на ринок і вбиває помічників Ренфрі, після чого з'являється вона сама, і з'ясовується, що ніякої різні і не було б — Стреґобор посміявся з неї, відмовився виходити з вежі, навіть якщо вона переб'є все місто. Оскільки вони «ті, хто вони є» — Ренфрі і Ґеральт вступають у бій, відьмак смертельно ранить її. Ринкова площа до цього моменту вже заповнена людьми, які з жахом (Стреґобор: «Ці люди нічого не знають, бачили лише, як ти вбиваєш. А ти огидно вбиваєш, Ґеральте.») спостерігають сцену різанини; Ґеральта з ганьбою виганяють з міста, Стреґобор також йде — йому вже нічого не загрожує, а відьмак забороняє йому робити розтин тіла Ренфрі. Правда залишається невідомою — той, кому вона дійсно потрібна, не хоче її знати…
* '''Питання ціни'''
: Основна для подальшого розвитку подій розповідь. Історія починається в Цинтрі, де королева Каланте просить відьмака допомогти уникнути Призначення. Одного разу, під час полювання, її чоловік впав з коня в яр і зламав ногу. Від смерті його врятував мандрівний лицар. З вдячності за порятунок, король був готовий дати лицарю все чого той забажає. Рятівник скористався Правом Несподіванки і зажадав від короля віддати йому те, що чекає на нього вдома, але про що він не знає. Цією несподіванкою виявилася новонароджена дочка короля — Паветта. Через п'ятнадцять років після смерті короля, Паветта повинна була заручитися. Королева запросила відьмака на бенкет в честь заручин, щоб він за необхідності усунув можливу перешкоду її плану (вона хотіла віддати дочку за Краха ан Крайта зі Скеліге, щоб заключити династичний союз). Ґеральт знає, що уникнути Призначення неможливо, але Каланте в цій історії бачить лише одне питання — питання ціни…
: Чоловік, якому призначена Паветта, виявляється зачарованим мандрівним лицарем. З півночі до світанку він перебуває в звичному людському вигляді, а після світанку приймає вигляд монстра. Відьмак, замість того щоб вбити його, рятує Дані і змушує королеву виконати присягу свого покійного чоловіка, тим самим знявши прокляття з Дані.
: Дані, відчуваючи себе боржником відьмака, зобов'язує себе виплатити йому борг. Відьмак бере з Дані ту ж присягу, що колись взяв Дані з короля Регнера. Тільки після цього Дані дізнається, що Паветта вагітна від нього — Призначенням знову виявляється дитина.
* '''Край світу'''
: В цій розповіді вперше з'являється один з головних героїв Саги — трубадур Любисток. Ґеральт і Любисток вирушають на Край Світу — в Долину Квітів, Доль Блатанна. Колись тут жили ельфи, але прийшли люди і прогнали їх в гори. Але ельфи не збираються здаватися так просто. Вони наймають рогатого «диявола» на ім'я Торкве, який шпигує за людьми, краде в них зразки овочів і вчиться сільському господарству. Жителі селища наймають Ґеральта, щоб він позбавив їх від диявола. Під час полювання, з'являються ельфи, зв'язують двох друзів і збираються вбити їх, але з'являється володарка Дана Меабдх, яка приховувалася під маскою місцевої селянки, і наказує відпустити героїв. На прощання ельф Філавандріель дарує Любистку нову лютню замість старої, яку зламала [[ельфа]]-[[мізантроп]] Торувіель.
* '''Останнє бажання'''
: Геральт і Любисток ловлять сома, але замість рибини витягують пляшку. Запальний Любисток відкриває пляшку, але джин, котрий з'явився не виконує його бажання, а хапає поета за горло. Ґеральт викрикує закляття («екзорцизм»), якого його навчив один знайомий жрець, і джин відлітає. Ґеральт відвозить пораненого Любистка в місто Рінду, але стражники не пускають їх після заходу сонця, Ґеральт звертається за допомогою до чародійки [[Єнніфер|Йеннефер]] з Венґерберґу. Йеннефер зцілює Любистка, але натомість вимагає печатку від пляшки. Вона підкоряє волю відьмака і відправляє його у несамовитому стані в місто. Ґеральт приходить в себе вже в тюрмі. Виявляється він побив власника ломбарду, і привселюдно відшмагав аптекаря Лаврусика — міських ватажків, які вимагали вигнання чародійки. Ключник, якого підкупив Лаврусик, б'є Ґеральта, а той бажає, щоб негідник луснув, і ключник … луснув!
: Іпат викликає Ґеральта до себе, присутній тут священик Крепп розказує про «геніїв» (джинів), які заселяють виміри Води, Землі, Вогню, і Повітря, які є недоступними для людей. Йеннефер намагається заволодіти джином, бо це дасть їй неймовірну силу. Але для цього їй потрібно, щоб джин виконав всі бажання попереднього власника. Любисток з'являється через портал, і приносить повідомлення від чародійки. На жах іпата джин вступає в бій з Йеннефер. Ґеральт просить Креппа відправити його через портал до Йеннефер, яка знесилюється від боротьби з джином. Ґеральт затягує її в портал, щоб урятувати. Він здогадався, що насправді джин виконував його бажання: друге було, щоб стражник луснув, а першим був його «екзорцизм», який перекладався як «Іди геть звідси і відтрахай сам себе». Ґеральт промовляє третє бажання, щоб його доля була зв'язана з долею Йеннефер.
* '''Голос розуму'''
: Оповідання, розбите на інтерлюдії перед кожної розповіддю. Події відбуваються відразу після подій розповіді «Відьмак». Поранений в бою зі стригою Геральт, попадає в храм богині Мелітеле, до матері Неннеке.

=== Хронологія ===
Події в творах відбуваються після оповідання «<nowiki/>[[Дорога, з якої нема вороття (оповідання)|Дорога, з якої немає вороття]]<nowiki/>».

== Аудіокнига ==
У 2011 році видавництво Fonopolis та audioteka.pl випустили польськомовну аудіокнигу за мотивами «Останнього бажання» та «Меча призначення»''.'' «Останнє бажання», яке тривало близько 12 годин, озвучували 52 актори.

== Визнання ==
Розповідь «Менше зло», включена до збірки, принесла Сапковському [[Меморіальна премія імені Януша Зайделя|премію імені Януша Зайделя]] в 1990 році.  Останнє бажання також виграло премію Ignotus 2003 за найкращу антологію. У 2011 році польський прем’єр-міністр [[Дональд Туск]] передав президенту [[Сполучені Штати Америки|США]] [[Барак Обама|Бараку Обамі]] дипломатичні подарунки під час його візиту до [[Польща|Польщі]]. Однією з них була підписана копія «Останнього бажання» . Англійське видання потрапило в список бестселерів [[Нью-Йорк таймс|The New York Times]] у червні 2015 року,  що збіглося з випуском відеогри [[Відьмак 3: Дикий гін]]''.''

== Видання українською ==
* Анджей Сапковський. ''Відьмак (Оповідання)''. Переклад з пол.: [[Микола Рябчук]]. Київ: Журнал «[[Всесвіт (журнал)|Всесвіт]]». 1990.- № 8 ''(Пригоди. Подорожі. Фантастика — 91. — К.: Молодь, 1991. — 256 С. — (Компас))''
* Анджей Сапковський. Зерно правди. Переклад з пол.: Валентин Корнієнко, Сергій Місюра. Київ: Журнал «Всесвіт». 1997. № 7
* Анджей Сапковський. Відьмак. ''Останнє бажання. (Книга 1)''. Переклад з пол.: Сергій Легеза. Харків: Клуб сімейного дозвілля, 2016. — 288, ISBN 978-617-12-0499-7<ref>[http://playua.net/knygu-pro-vidmaka-perekladut-ukrayinskoyu/ Книгу про відьмака перекладуть українською — PlayUA]</ref><ref>Святослав Чирук.
 ''[https://books.google.com/books?id=g5NdDgAAQBAJ&pg=PA6&lpg=PA6&dq=Клуб+любителів+україномовної+фантастики&source=bl&ots=XYdJ5t74cz&sig=xtUIg_zhDODgxXqmwPsnM91RAM4&hl=uk&sa=X&ved=0ahUKEwi0wsq1iIjWAhVh5YMKHU2gDhgQ6AEIRTAJ#v=onepage&q=сергій%20легеза%3A&f=false Сергій Легеза: Сага про Відьмака дає багатий простір для відсилок та асоціацій із котекстом тут-і-зараз. Інтерв'ю з перекладачм]'' // Кам'янське: Альманах "Das ist fantastish! №3. 236 стор.: 98-109</ref>

== Примітки ==
{{reflist|2}}
{{Портал|Фентезі}}

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20160325062106/http://www.bookclub.ua/ukr/catalog/books/fentasi/product.html?id=37259 Український переклад збірки Сапковського «Останнє бажання»] на сайті видавництва КСД

{{Світ «Відьмака»}}

{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Фентезі]]
[[Категорія:Збірки фантастичних творів Польщі|Останнє бажання]]
[[Категорія:Твори Анджея Сапковського]]
[[Категорія:Книги 1993]]
[[Категорія:Польські книги]]
[[Категорія:Польськомовні оповідання]]

title: «Відьмак. Останнє бажання»

Автор: Анджей Сапковський

Назва мовою оригіналу: Ostatnie życzenie

Дизайн обкладинки: CD PROJEKT S.A.

Країна: Польща

Мова: польська

Серія: «Відьмак»

Жанр: фентезі

Видавництво: SuperNOWA

Наступний твір: Меч Призначення

title: Видання українською

Перекладач(і): Сергій Легеза

Видавництво: КСД

title: пол. Wiedźmin

Форма: збірка оповідань

Автор: Анджей Сапковський

Опубліковано: 1986 рік, часопис «Фантастика»

Країна: Республіка Польща

Видання: 1990 рік, збірка «Відьмак»

Переклад: 1990 рік, журнал «Всесвіт»

Цикл: Відьмак

Наступний твір: Меч долі

Нагороди: Ignotus Award for Best Anthologyd (2003) Tähtifantasia Awardd (2011)