text:
# Chloroclystis griseata
Chloroclystis griseata là một loài bướm đêm trong họ Geometridae.

wikiname: viwiki

title: Chloroclystis griseata

in_language: vi

wikitext:
{{Mồ côi|date=tháng 8 2020}}

{{tiêu đề nghiêng}}
{{Bảng phân loại
| name = ''Chloroclystis griseata''
| image =
| image_caption =
| regnum = [[Động vật|Animalia]]
| phylum = [[Động vật Chân khớp|Arthropoda]]
| classis = [[Côn trùng|Insecta]]
| ordo = [[Bộ Cánh vẩy|Lepidoptera]]
| familia = [[Geometridae]]
| genus = ''[[Chloroclystis]]''
| species = '''''C. griseata'''''
| binomial = ''Chloroclystis griseata''
| binomial_authority = [[Otto Staudinger|Staudinger]] 1897
| synonyms =
}}
'''''Chloroclystis griseata''''' là một loài [[bướm đêm]] trong họ [[Geometridae]].<ref name = "COL">{{chú thích web |url= http://www.catalogueoflife.org/annual-checklist/2011/search/all/key/Chloroclystis+griseata/match/1|title= Species 2000 & ITIS Catalogue of Life: 2011 Annual Checklist.|access-date= ngày 24 tháng 9 năm 2012 |author= Bisby |first = F.A. |last2 = Roskov |first2 = Y.R. |last3 = Orrell |first3 = T.M. |last4 = Nicolson |first4 = D. |last5 = Paglinawan |first5 = L.E. |last6 = Bailly |first6 = N. |last7 = Kirk |first7 = P.M. |last8 = Bourgoin |first8 = T. |last9 = Baillargeon |first9= G. |last10 = Ouvrard |first10 = D.|year= 2011|publisher=Species 2000: Reading, UK.}}</ref>

==Chú thích==
{{Tham khảo|30em}}

==Tham khảo==
* {{Wikispecies nội dòng}}
{{Thể loại Commons|Chloroclystis griseata}}

{{wikispecies|Chloroclystis griseata}}

[[Thể loại:Chloroclystis]]

{{Eupitheciini-stub}}

title: Phân loại khoa học

Giới (regnum): Animalia

Ngành (phylum): Arthropoda

Lớp (class): Insecta

Bộ (ordo): Lepidoptera

Họ (familia): Geometridae

Chi (genus): Chloroclystis

Loài (species): C. griseata

title: Danh pháp hai phần

Danh pháp hai phần: Chloroclystis griseata · Staudinger 1897


text:
# Регуляційні споруди
Регуляці́йні спору́ди (англ. river engineering) — гідротехнічні споруди загального призначення, за допомогою яких регулюють (виправляють) русла річок. Спорудами такого типу захищають населені місця, промислові об'єкти й орні землі від затоплення, запобігають руйнуванню берега (берегоукріпні споруди), регулюють рідкий і твердий річковий стік.

## Класифікація
Розрізняють регуляційні споруди
- постійні (важкого типу) і легкі або тимчасові, які застосовуються періодично, переважно на малих і середніх річках;
- активної дії (вони змінюють структуру водяного потоку — його швидкість, витрату тощо) і дії пасивної, що виконують переважно захисну функцію;
- поздовжні (по відношенню до русла), поперечні й комбіновані;
- залежно від впливу на потік, є суцільні (відхиляють і направляють увесь потік води, що набігає на них) і наскрізні (пропускають через себе частину потоку і викликають перерозподіл витрат, швидкостей й наносів по живому перерізу)[3].

## Конструктивні особливості
Регуляційні споруди (наприклад, дамби, загати, напівзагати, огороджувальні або захисні вали) повинні протистояти підмиванню і руйнівній дії води й льоду та мати достатню гнучкість, що дозволяла б споруді без порушення її цілісності пристосовуватися до деформацій основи. Їх зводять з каменю, бетону, залізобетону, габіонів тощо.
Поперечним перерізам регуляційних споруд зазвичай надається трапецевидна форма. Крутизна напірних і низових граней залежить від матеріалу, з якого будується споруда, і від способу її зведення. При будівництві регуляційних споруд в річках з дном, яке розмивається, в основи споруд вкладаються габіонні матраци товщиною 0,35…0,45 м з випусками їх за межі споруди для захисту основи споруд від підмиву. Габіонні матраци у загат випускаються вниз за течією на довжину, рівну 8…10 висотам споруди і вгору проти течії на 4…5 висот загати. У напівзагат випуски матраців робляться меншими, за винятком матраців, що укладаються під голови бун, де ширина матраців збільшується, а кріплення дна робиться особливо надійним.

### Захисні вали
Захисні вали служать для боротьби із затопленням прибережних територій під час повеневих розливів річок. Вони споруджуються переважно в заплавах річок, мають зазвичай значну, довжину і спрямовані уздовж річки. Захисні вали беруть на себе натиск води лише періодично при підйомі рівня води у річці вище берегів. Вали зводяться зазвичай з місцевих ґрунтів. У поперечному перерізі їм надається трапецевидна форма із закладенням річкових укосів 1 : 2,5…1,3 і заплавних 1:2…1:1,5. Високі захисні вали (з великим напором) зводяться з дотриманням тих же вимог, що і при спорудженні насипних гребель. Гребінь таких валів роблять шириною, достатньою для проїзду автотранспорту, але дороги можуть розташовуватися і на бермах з боку берега. Укоси валів закріплюються дерном, посівом трав або посадкою рослинності. У тих місцях, де можливий підмив валу річкою або заплавною течією, річковий укіс покривається шаром каменю, бетонних плит тощо.

### Виправні споруди
Виправні регуляційні споруди поділяються на важкі (капітальні), розраховані на довготривале використання, і легкі.

#### Важкі (капітальні) регуляційні споруди
До важких споруд належать загати, буни (напівзагати), поздовжні дамби, кольматувальні споруди (замулювачі).
Загати застосовуються для часткового або повного перекриття другорядних рукавів річки в цілях збільшення витрати води у основному руслі. Середня частина загати (від 1/2 до 1/3 від її довжини) робиться горизонтальною. Для підмиву кореневих частин дамби гребінь її поступово підвищується від середньої горизонтальної частини до берегів. Спочатку гребеню надається пологий підйом (1:100…1:300), біля кореневих частин підйом крутіший (1:10…1:25). При розмивних берегах кореневі частини дамби закладаються у схил берега на 5…10 м, а сам береговий укіс надійно зміцнюється.
Напівзагати (буни) спрямовують проти течії під кутом 75-85° до лінії берега. При такому напрямку міжбунний простір краще заповнюється наносами під час проходження повеней і паводків. При суцільному виправленні цілої ділянки річки відстань між бунами приймається від однієї до півтора довжин буни. Річковий кінець буни, що носить назву «голова», піддається сильній дії притискної течії, що виникає при обтіканні буни, і тому робиться особливо міцним. Коренева частина напівзагати закладається у берег також, як і корінь загати. Гребінь буни виконується з ухилом у бік річки 1:10…1:25 біля кореня і 1:100…1:300 на інших ділянках.
Поздовжні дамби служать для спрямування течії, надання провідній кромці виправної траси плавного обрису потрібної кривини або для кращого сполучення збіжних потоків. Гребінь поздовжніх дамб робиться горизонтальним по всій довжині, за винятком кореневої частини, якій надається підйом 1:10…1:25 у бік берега. Довгі поздовжні дамби з'єднуються з берегом, крім кореня, також спеціальними поперечними спорудами — траверсами, що не тільки підвищують міцність поздовжньої дамби, але і викликають збільшення відкладення наносів за греблею при проходженні повеней з рівнями, що перевищують гребінь дамби.
Кольматувальні регуляційні споруди застосовуються для переміщення берегової лінії убік річки (нарощування берега), ліквідації берегових вибоїн, замулення другорядних рукавів річки. Капітальні кольматувальні пристрої споруджуються з 2, 3 або 4 паралельних рядів одиночних паль або кущів паль, по 3 палі у кущі. Палі або кущі розміщуються у шаховому порядку. Можливе застосування залізобетонних паль-оболонок, допускають глибоке закладення. Завдяки великій вазі вони можуть виявитися зручними на річках зі швидкою течією

#### Легкі виправні регуляційні споруди
Легкі виправні регуляційні споруди застосовуються переважно на малих або середніх річках як кольматувальні або для короткочасного виправлення перекатів (на одну-дві навігації). До легких виправних регуляційних споруд належать хворостяні тини, щити, мати, гіллясті загородження, тури, хворостяні завіси, палі, земляні споруди без покриттів.
Тини служать як кольматувальні пристрої чи виконують роль напівзагат, робляться одно — або дворядними, із завантаженням або без завантаження.
Щити тинові або хворостяні — кольматувальні, струменеспрямувальні і наносокеруючі споруди. У тих випадках, коли щити встановлюються на дно, нижню частину щита притискають важкою фашиною або каменем. Наносокеруючі щитові споруди, спрямовуючи донні або поверхневі струмені, створюють циркуляцію течії, завдяки чому донні наноси відхиляються убік. До таких споруд належать різного роду направляючі щити, подвійні щити тощо.
Гіллясті загородження і завіси застосовуються як кольматувальні пристрої. Вони робляться з свіжозрубаних дерев з листям або хвоєю, що встановлюються в потоці комлем догори з баластом, прикріпленим до вершини.
Завіси влаштовуються з хворостяных покривів, занурених або плаваючих на воді.
Тури являють собою сплетені з лози тригранні призми, завантажені каменем, глиною чи дерном; застосовуються вони як водостискальні й наносокеруючі споруди.

wikiname: ukwiki

title: Регуляційні споруди

in_language: uk

wikitext:
[[Файл:Thames Barrier 03.jpg|thumb|300px|Споруди керування потоком води при повенях на [[Бар'єр Темзи|Бар'єрі Темзи]] у Лондоні]]
'''Регуляці́йні спору́ди''' ({{lang-en|river engineering}}) — [[гідротехнічна споруда|гідротехнічні споруди]] загального призначення, за допомогою яких [[регулювання стоку|регулюють]] (виправляють) русла річок. Спорудами такого типу захищають населені місця, промислові об'єкти й орні землі від затоплення, запобігають руйнуванню берега ([[берегоукріпні споруди]]), регулюють рідкий і твердий річковий стік<ref>[http://leksika.com.ua/11990302/ure/regulyatsiyni_sporudi Регуляційні споруди] // {{УРЕ}}</ref><ref> БН В.2.4-3:2010. Гідротехнічні споруди. Основні положення.</ref>.

== Класифікація ==
[[Файл:Los Angeles River through downtown evening.jpg|thumb|300px|Річка [[Лос-Анжелес (річка)|Лос-Анжелес]] облаштована бетонним руслом та берегами]]
Розрізняють регуляційні споруди
* постійні (важкого типу) і легкі або тимчасові, які застосовуються періодично, переважно на малих і середніх річках;
* активної дії (вони змінюють структуру водяного потоку — його швидкість, витрату тощо) і дії пасивної, що виконують переважно захисну функцію;
* поздовжні (по відношенню до русла), поперечні й комбіновані;
* залежно від впливу на потік, є суцільні (відхиляють і направляють увесь потік води, що набігає на них) і наскрізні (пропускають через себе частину потоку і викликають перерозподіл витрат, швидкостей й наносів по [[живий переріз річки|живому перерізу]])<ref>{{БСЭ|096029|Регуляционные сооружения}}</ref>.

== Конструктивні особливості ==
Регуляційні споруди (наприклад, [[дамба|дамби]], загати, напівзагати, огороджувальні або захисні вали) повинні протистояти підмиванню і руйнівній дії води й льоду та мати достатню гнучкість, що дозволяла б споруді без порушення її цілісності пристосовуватися до деформацій основи. Їх зводять з каменю, бетону, залізобетону, габіонів тощо.

Поперечним перерізам регуляційних споруд зазвичай надається трапецевидна форма. Крутизна напірних і низових граней залежить від матеріалу, з якого будується споруда, і від способу її зведення. При будівництві регуляційних споруд в річках з дном, яке розмивається, в основи споруд вкладаються [[Габіон|габіонні матраци]] товщиною 0,35…0,45 м з випусками їх за межі споруди для захисту основи споруд від підмиву. Габіонні матраци у загат випускаються вниз за течією на довжину, рівну 8…10 висотам споруди і вгору проти течії на 4…5 висот загати. У напівзагат випуски матраців робляться меншими, за винятком матраців, що укладаються під голови бун, де ширина матраців збільшується, а кріплення дна робиться особливо надійним.

=== Захисні вали ===
Захисні вали служать для боротьби із затопленням прибережних територій під час повеневих розливів річок. Вони споруджуються переважно в заплавах річок, мають зазвичай значну, довжину і спрямовані уздовж річки. Захисні вали беруть на себе натиск води лише періодично при підйомі рівня води у річці вище берегів. Вали зводяться зазвичай з місцевих ґрунтів. У поперечному перерізі їм надається трапецевидна форма із закладенням річкових укосів 1 : 2,5…1,3 і заплавних 1:2…1:1,5. Високі захисні вали (з великим напором) зводяться з дотриманням тих же вимог, що і при спорудженні [[гребля|насипних гребель]]. Гребінь таких валів роблять шириною, достатньою для проїзду автотранспорту, але дороги можуть розташовуватися і на [[берма]]х з боку берега. Укоси валів закріплюються дерном, посівом трав або посадкою рослинності. У тих місцях, де можливий підмив валу річкою або заплавною течією, річковий укіс покривається шаром каменю, бетонних плит тощо.

=== Виправні споруди ===
Виправні регуляційні споруди поділяються на важкі (капітальні), розраховані на довготривале використання, і легкі.

==== Важкі (капітальні) регуляційні споруди ====
[[Файл:Torun Wisla 2015 08 19 11.jpg|thumb|300px|Напівзагати (буни) на [[Вісла|Віслі]] поблизу міста [[Торунь]]]]
До важких споруд належать загати, буни (напівзагати), поздовжні дамби, кольматувальні споруди (замулювачі).

''Загати'' застосовуються для часткового або повного перекриття другорядних рукавів річки в цілях збільшення витрати води у основному руслі. Середня частина загати (від 1/2 до 1/3 від її довжини) робиться горизонтальною. Для підмиву кореневих частин дамби гребінь її поступово підвищується від середньої горизонтальної частини до берегів. Спочатку гребеню надається пологий підйом (1:100…1:300), біля кореневих частин підйом крутіший (1:10…1:25). При розмивних берегах кореневі частини дамби закладаються у схил берега на 5…10 м, а сам береговий укіс надійно зміцнюється.

''Напівзагати (буни)'' спрямовують проти течії під кутом 75-85° до лінії берега. При такому напрямку міжбунний простір краще заповнюється наносами під час проходження повеней і паводків. При суцільному виправленні цілої ділянки річки відстань між бунами приймається від однієї до півтора довжин буни. Річковий кінець буни, що носить назву «голова», піддається сильній дії притискної течії, що виникає при обтіканні буни, і тому робиться особливо міцним. Коренева частина напівзагати закладається у берег також, як і корінь загати. Гребінь буни виконується з ухилом у бік річки 1:10…1:25 біля кореня і 1:100…1:300 на інших ділянках.

''Поздовжні дамби'' служать для спрямування течії, надання провідній кромці виправної траси плавного обрису потрібної кривини або для кращого сполучення збіжних потоків. Гребінь поздовжніх дамб робиться горизонтальним по всій довжині, за винятком кореневої частини, якій надається підйом 1:10…1:25 у бік берега. Довгі поздовжні дамби з'єднуються з берегом, крім кореня, також спеціальними поперечними спорудами — траверсами, що не тільки підвищують міцність поздовжньої дамби, але і викликають збільшення відкладення наносів за греблею при проходженні повеней з рівнями, що перевищують гребінь дамби.

''Кольматувальні регуляційні споруди'' застосовуються для переміщення [[Берегова лінія|берегової лінії]] убік річки (нарощування берега), ліквідації берегових вибоїн, замулення другорядних рукавів річки. Капітальні кольматувальні пристрої споруджуються з 2, 3 або 4 паралельних рядів одиночних паль або кущів паль, по 3 палі у кущі. Палі або кущі розміщуються у шаховому порядку. Можливе застосування залізобетонних паль-оболонок, допускають глибоке закладення. Завдяки великій вазі вони можуть виявитися зручними на річках зі швидкою течією

==== Легкі виправні регуляційні споруди ====
Легкі виправні регуляційні споруди застосовуються переважно на малих або середніх річках як кольматувальні або для короткочасного виправлення перекатів (на одну-дві навігації). До легких виправних регуляційних споруд належать хворостяні тини, щити, мати, гіллясті загородження, тури, хворостяні завіси, палі, земляні споруди без покриттів.

''Тини'' служать як кольматувальні пристрої чи виконують роль напівзагат, робляться одно — або дворядними, із завантаженням або без завантаження.

''Щити тинові або хворостяні'' — кольматувальні, струменеспрямувальні і наносокеруючі споруди. У тих випадках, коли щити встановлюються на дно, нижню частину щита притискають важкою фашиною або каменем. Наносокеруючі щитові споруди, спрямовуючи донні або поверхневі струмені, створюють циркуляцію течії, завдяки чому [[донні наноси]] відхиляються убік. До таких споруд належать різного роду направляючі щити, подвійні щити тощо.

''Гіллясті загородження і завіси'' застосовуються як кольматувальні пристрої. Вони робляться з свіжозрубаних дерев з листям або хвоєю, що встановлюються в потоці комлем догори з баластом, прикріпленим до вершини.

''Завіси'' влаштовуються з хворостяных покривів, занурених або плаваючих на воді.

''Тури'' являють собою сплетені з лози тригранні призми, завантажені каменем, глиною чи дерном; застосовуються вони як водостискальні й наносокеруючі споруди.

== Див. також ==
* [[Гідротехнічна споруда]]
* [[Берегоукріпні споруди]]

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* ''Дмитрієв А. Ф.'' Гідротехнічні споруди: Підручник для вузів / А. Ф. Дмитрієв, М. М. Хлапук, В. Д. Шумінський та ін. — Рівне: РДТУ, 1999. — 328 с.
* ''Смирнов Г. Н.'' Гидрология и гидротехнические сооружения: Учеб. для вузов / Г. Н. Смирнов, Е. В. Курлович, И. А. Витрешко, И. А. Мальгина; Под ред. Г. Н. Смирнова. — М.: Высшая школа, 1988. — 472 с.
* ''Кириенко И. И.'' Гидротехнические сооружения: Учебное пособие / И. И. Кириенко, Ю. А. Химерик. — К.: Вища школа, 1987. — 154 с.
== Посилання ==

* {{ТС_Буд|частина=Регуляційні споруди|сторінки =166-167}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Екологічна інженерія]]
[[Категорія:Гідротехнічні споруди]]


text:
# Pelekium varians
Pelekium varians är en bladmossart som beskrevs av Andries Touw 2001. Pelekium varians ingår i släktet Pelekium och familjen Thuidiaceae. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

wikiname: svwiki

title: Pelekium varians

in_language: sv

wikitext:
{{robotskapad|Lsjbot|bladmoss|datum=2014-08}}
{{Taxobox
| name = ''Pelekium varians''
| status =
| image =
| image_caption =
| domain_sv =
| domain =
| regnum_sv = [[Växter]]
| regnum = Plantae
| divisio_sv = [[Bladmossor]]
| divisio = Bryophyta
| classis_sv = [[Egentliga bladmossor]]
| classis = Bryopsida
| ordo_sv =
| ordo = [[Hypnales]]
| familia_sv =
| familia = [[Thuidiaceae]]
| genus_sv =
| genus = [[Pelekium]]
| species_sv =
| species = '''Pelekium varians'''
| taxon = Pelekium varians
| taxon_authority = [[Andries Touw|Touw]], 2001
| range_map =
| range_map_caption = Utbredningsområde
| image2 =
| image2_caption =
| synonyms =
}}

'''''Pelekium varians'''''<ref name = "C132"/><ref name = "C133"/><ref name = "C134"/> är en [[bladmossor|bladmoss]]art som beskrevs av [[Andries Touw]] 2001. ''Pelekium varians'' ingår i [[släkte]]t ''[[Pelekium]]'' och [[familj (biologi)|familjen]] [[Thuidiaceae]].<ref name = "COL"/><ref name = "source"/> Inga underarter finns listade i [[Catalogue of Life]].<ref name = "COL"/>

== Källor ==
<references>
<ref name = "COL">{{webbref |url= http://www.catalogueoflife.org/annual-checklist/2014/details/species/id/1196866|titel= Species 2000 & ITIS Catalogue of Life: 2014 Annual Checklist.|hämtdatum= 26 May 2014 |författare= Roskov Y., Kunze T., Orrell T., Abucay L., Paglinawan L., Culham A., Bailly N., Kirk P., Bourgoin T., Baillargeon G., Decock W., De Wever A., Didžiulis V. (ed)|datum= 2014|verk= |utgivare=Species 2000: Reading, UK.}}</ref>
<ref name = "C132">Crosby, M. R. and others - REVISED, 1999REVISED: accepted in a monograph, revision, or descriptive flora since 1963 ''Checklist Mosses''</ref>
<ref name = "C133">Touw, A., 2001A review of the Thuidiaceae (Musci) and a realignment of taxa traditionally accommodated in ~Thuidium~ sensu amplo (~Thuidium~ Schimp., ~Thuidiopsis~ (Broth.) M. Fleisch., and ~Pelekium~ Mitt.) including ~Aequatoriella~ gen. nov., and ~Indothuidium~ ge ''J. Hattori Bot. Lab.''</ref>
<ref name = "C134">Touw, 2001 ''J. Hattori Bot. Lab.''</ref>
<ref name = "source">[http://www.mobot.org/mobot/tropicos/most/checklist.shtml MOST: Moss TROPICOS Database]</ref>
</references>

{{Robotskapad stub om egentliga bladmossor}}

[[Kategori:Egentliga bladmossor]]
[[Kategori:Pelekium|varians]]

title: Systematik

Domän: Eukaryoter · Eukaryota

Rike: Växter · Plantae

Division: Bladmossor · Bryophyta

Klass: Egentliga bladmossor · Bryopsida

Ordning: Hypnales

Familj: Thuidiaceae

Släkte: Pelekium

Art: Pelekium varians

title: Vetenskapligt namn

Vetenskapligt namn: § Pelekium varians


text:
# Spermacoce brachysepala
Spermacoce brachysepala là một loài thực vật có hoa trong họ Thiến thảo. Loài này được (Urb.) Alain miêu tả khoa học đầu tiên năm 1982.

title: Spermacoce brachysepala

wikitext:
{{tiêu đề nghiêng}}
{{Bảng phân loại
| name = ''Spermacoce brachysepala''
| status =
| status_system =
| status_ref =
| image =
| image_caption =
| regnum = [[Thực vật|Plantae]]
| unranked_divisio = [[Thực vật có hoa|Angiospermae]]
| unranked_classis = [[Thực vật hai lá mầm thật sự|Eudicots]]
| ordo = [[Bộ Long đởm|Gentianales]]
| familia = [[Họ Thiến thảo|Rubiaceae]]
| genus = '''''[[Spermacoce]]'''''
| species = '''''S. brachysepala'''''
| binomial = ''Spermacoce brachysepala''
| binomial_authority = ([[Ignatz Urban|Urb.]]) [[Brother Alain|Alain]]
| tribus = [[Spermacoceae]]
| synonyms = {{collapsible list| bullets = true
| ''[[Borreria brachysepala]]'' Urb.
| ''Borreria laevis'' var. ''sintenisii'' Urb.
| ''Borreria brachysepala'' var. ''pulverulenta'' Urb.
| ''[[Spermacoce sintenisii]]'' (Urb.) Alain
}}
| synonyms_ref = <ref name="jenniferlopez">[http://apps.kew.org/wcsp/synonomy.do?name_id=193426 Kew World Checklist of Selected Plant Families]</ref>
}}
'''''Spermacoce brachysepala''''' là một loài [[thực vật có hoa]] trong [[họ Thiến thảo]]. Loài này được (Urb.) Alain miêu tả khoa học đầu tiên năm 1982.<ref>{{chú thích web|url=http://www.theplantlist.org/tpl1.1/record/kew-193426| title=''Spermacoce brachysepala''|accessdate = ngày 3 tháng 6 năm 2013 | author=The Plant List | year =2010}}</ref>

==Chú thích==
{{tham khảo|30em}}

==Liên kết ngoài==
*{{commonscat-inline|Spermacoce brachysepala}}
*{{wikispecies-inline|Spermacoce brachysepala}}
*{{IPNI2|Spermacoce brachysepala|941971-1|accessdate = ngày 5 tháng 6 năm 2013}}

[[Thể loại:Spermacoce]]
[[Thể loại:Thực vật được mô tả năm 1982]]
[[Thể loại:Thực vật Haiti]]
[[Thể loại:Thực vật Puerto Rico]]
[[Thể loại:Thực vật được mô tả năm 1912]]

{{Spermacoceae-stub}}

title: Phân loại khoa học

Giới (regnum): Plantae

(không phân hạng): Angiospermae Eudicots

Bộ (ordo): Gentianales

Họ (familia): Rubiaceae

Tông (tribus): Spermacoceae

Chi (genus): Spermacoce

Loài (species): S. brachysepala

title: Danh pháp hai phần

Danh pháp hai phần: Spermacoce brachysepala · (Urb.) Alain

title: Danh pháp đồng nghĩa

Danh pháp đồng nghĩa: Danh sách - Borreria brachysepala Urb. - Borreria laevis var. sintenisii Urb. - Borreria brachysepala var. pulverulenta Urb. - Spermacoce sintenisii (Urb.) Alain


text:
# ۶۵۲ (میلادی)
سال ۶۵۲  یک سال کبیسه بود که از روز یکشنبه در تقویم ژولیانی آغاز می‌شد. عدد ۶۵۲ برای این سال از اوایل قرون وسطی، زمانی که تقویم آنو دومینی به روش رایج در اروپا برای نامگذاری سال‌ها تبدیل شد، مورد استفاده قرار می‌گرفت.

## رویدادها[۱]
- استقلال کشور خزرستان.

بر اساس مکان
اروپا
- شاه روتاری پس از ۱۶ سال سلطنت درگذشت و پسرش رودوالد به عنوان پادشاه لومباردها جانشین او شد.

بریتانیا
- پادشاه پندا از مرسیا به برنیسی حمله می‌کند و پادشاه اوسویو را در بامبورگ، در شمال شرقی انگلستان، محاصره می‌کند.

امپراتوری عرب
- جنگ اعراب و بیزانس: ناوگان اعراب به فرماندهی عبدالله بن سعد، ناوگان بیزانس (۵۰۰ کشتی) را در سواحل اسکندریه شکست می‌دهد.

- محاصره دنقله: ارتشی از راشدین (۵۰۰۰ نفر) به فرماندهی عبدالله بن سعد، دنقله را در پادشاهی ماکوریا (سودان امروزی) محاصره می‌کند.

- عثمان بن عفان پیمانی (باقت) بین مسیحیان نوبی و مسلمانان مصر برقرار می‌کند که به مدت شش قرن ادامه دارد و شامل خراج سالانه ۴۰۰ برده می‌شود.

- عبدالرحمن بن عوف، صحابه حضرت محمد، در زمان مرگش ۳۰۰۰۰ برده را آزاد می‌کند (تاریخ تقریبی).

آسیا
- ثبت جمعیت در ژاپن انجام می‌شود. پنجاه خانه به عنوان یک شهرک در نظر گرفته می‌شوند و برای هر شهرک یک ریش سفید منصوب می‌شود. همه خانه‌ها برای حفاظت متقابل در گروه‌های پنج نفره با هم مرتبط هستند و یک ریش سفید بر آنها نظارت دارد. این سیستم تا دوران جنگ جهانی دوم پابرجاست.

- غاز غول وحشی پاگودا در چانگ‌آن (شی‌آن امروزی) در دوران سلسله تانگ (چین) ساخته می‌شود. این بنا در همان سال، در زمان سلطنت امپراتور گائو زونگ، تکمیل می‌شود.

## زادروزها[۱]
- کلوتار سوم، پادشاه نوستریا و بورگوندی (درگذشته ۶۷۳)

- کنستانتین چهارم، امپراتور بیزانس (درگذشته ۶۸۵)

- لی هونگ، شاهزاده سلسله تانگ (درگذشته ۶۷۵)

## مرگ‌ها[۱]
- عباس بن عبدالمطلب عموی محمد، پیامبر اسلام. عباس سردودمان عباسیان بود.

- عبدالرحمن بن عوف، همراه حضرت محمد (تاریخ تقریبی)

- ابوسفیان بن حرب، رهبر عرب (متولد ۵۶۰)

- امرام، اسقف رگنسبورگ (تاریخ تقریبی)

- ایتای متز، بیوه پیپین لندن (متولد ۵۹۲)

- لی تای، شاهزاده سلسله تانگ (متولد ۶۱۸)

- اولمپیوس، کشیش راونا

- روتاری، پادشاه لومباردها

wikiname: fawiki

title: ۶۵۲ (میلادی)

in_language: fa

wikitext:
سال ۶۵۲  یک سال کبیسه بود که از روز یکشنبه در تقویم ژولیانی آغاز می‌شد. عدد ۶۵۲ برای این سال از اوایل قرون وسطی، زمانی که تقویم آنو دومینی به روش رایج در اروپا برای نامگذاری سال‌ها تبدیل شد، مورد استفاده قرار می‌گرفت.<ref name=":0">{{یادکرد ژورنال|عنوان==title1 l|نشانی=https://en.wikipedia.org/wiki/652}}</ref>{{ناوبری سال|652}}
{{سال در تقویم‌های دیگر|۶۵۲}}
==رویدادها<ref name=":0" />==
* استقلال کشور [[خزرها|خزرستان]].
بر اساس مکان

اروپا

* شاه روتاری پس از ۱۶ سال سلطنت درگذشت و پسرش رودوالد به عنوان پادشاه [[لمباردها|لومباردها]] جانشین او شد.

بریتانیا

* پادشاه پندا از مرسیا به برنیسی حمله می‌کند و پادشاه اوسویو را در [[بامبورگ]]، در [[شمال شرقی انگلستان]]، محاصره می‌کند.

امپراتوری عرب

* جنگ اعراب و بیزانس: ناوگان اعراب به فرماندهی [[عبدالله بن ابی سرح|عبدالله بن سعد]]، ناوگان بیزانس (۵۰۰ کشتی) را در سواحل اسکندریه شکست می‌دهد.

* محاصره دنقله: ارتشی از [[خلافت راشدین|راشدین]] (۵۰۰۰ نفر) به فرماندهی عبدالله بن سعد، دنقله را در پادشاهی ماکوریا ([[سودان]] امروزی) محاصره می‌کند.

* [[عثمان|عثمان بن عفان]] پیمانی (باقت) بین مسیحیان نوبی و مسلمانان مصر برقرار می‌کند که به مدت شش قرن ادامه دارد و شامل خراج سالانه ۴۰۰ برده می‌شود.

* [[عبدالرحمن بن عوف]]، [[صحابه]] حضرت [[محمد]]، در زمان مرگش ۳۰۰۰۰ برده را آزاد می‌کند (تاریخ تقریبی).

آسیا

* ثبت جمعیت در ژاپن انجام می‌شود. پنجاه خانه به عنوان یک [[شهرک]] در نظر گرفته می‌شوند و برای هر شهرک یک ریش سفید منصوب می‌شود. همه خانه‌ها برای حفاظت متقابل در گروه‌های پنج نفره با هم مرتبط هستند و یک ریش سفید بر آنها نظارت دارد. این سیستم تا دوران [[جنگ جهانی دوم]] پابرجاست.

* [[غاز غول وحشی پاگودا]] در [[چانگ‌آن]] ([[شی‌آن]] امروزی) در دوران [[دودمان تانگ|سلسله تانگ]] (چین) ساخته می‌شود. این بنا در همان سال، در زمان سلطنت امپراتور [[گائوزونگ (دودمان تانگ)|گائو زونگ]]، تکمیل می‌شود.

== زادروزها<ref name=":0" /> ==

* [[کلوتار سوم]]، پادشاه [[نوستریا]] و بورگوندی (درگذشته ۶۷۳)

* [[کنستانتین چهارم]]، امپراتور بیزانس (درگذشته ۶۸۵)

* [[لی هونگ]]، شاهزاده سلسله تانگ (درگذشته ۶۷۵)

== مرگ‌ها<ref name=":0" /> ==
* [[عباس بن عبدالمطلب]] عموی محمد، پیامبر اسلام. عباس سردودمان [[عباسیان]] بود.

* [[عبدالرحمن بن عوف]]، همراه حضرت [[محمد]] (تاریخ تقریبی)

* [[ابوسفیان بن حرب]]، رهبر عرب (متولد ۵۶۰)

* امرام، اسقف [[رگنسبورگ]] (تاریخ تقریبی)

* ایتای متز، بیوه پیپین لندن (متولد ۵۹۲)

* لی تای، شاهزاده سلسله تانگ (متولد ۶۱۸)

* اولمپیوس، کشیش راونا

* روتاری، پادشاه لومباردها

== فرمانروایان ==

{{گاهشماری-خرد}}

{{انبار-رده|652}}

== پانویس ==
[[رده:۶۵۲ (میلادی)]]

سده: سده ۶ - سده ۷ - سده ۸

دهه: ۶۲۰ ۶۳۰ ۶۴۰ ۶۵۰ ۶۶۰ ۶۷۰ ۶۸۰

سال: ۶۴۹ ۶۵۰ ۶۵۱ - ۶۵۲ - ۶۵۳ ۶۵۴ ۶۵۵

title: ۶۵۲ در گاه‌شماری‌های دیگر

گاهشماری ایرانی: ۳۰–۳۱

گاهشماری میلادی: ۶۵۲ · DCLII

گاهشماری اتیوپیایی: ۶۴۴–۶۴۵

گاهشماری ارمنی: ۱۰۱ · ԹՎ ՃԱ

گاهشماری اسلامی: ۳۱–۳۲

گاهشماری ایگبو: −۳۴۸ – −۳۴۷

گاهشماری آشوری: ۵۴۰۲

گاهشماری بربری: ۱۶۰۲

گاهشماری بنگالی: ۵۹

گاهشماری بهائی: −۱۱۹۲ – −۱۱۹۱

گاهشماری بودایی: ۱۱۹۶

گاهشماری بیزانسی: ۶۱۶۰–۶۱۶۱

گاهشماری جوچه: نامعلوم

گاهشماری چینی: 辛亥年 (فلز خوک) · ۳۳۴۸ یا ۳۲۸۸ · — تا — · 壬子年 (آب موش) · ۳۳۴۹ یا ۳۲۸۹

گاهشماری خورشیدی تایلندی: ۱۱۹۵

گاهشماری دیسکوردیان: ۱۸۱۸

گاهشماری ژاپنی: Hakuchi ۳ · (白雉３年)

گاهشماری ژولینی: ۶۵۲ · DCLII

گاهشماری سنتی برمهای: ۱۴

گاهشماری عبری: ۴۴۱۲–۴۴۱۳

گاهشماری قبطی: ۳۶۸–۳۶۹

گاهشماری کرهای: ۲۹۸۵

گاهشماری مینگو: ۱۲۶۰ پیش از گاه‌شماری جمهوری چین · 民前۱۲۶۰年

گاهشماری هولوسن: ۱۰۶۵۲

- ویکرم سموت: ۷۰۸–۷۰۹

- شاکا ساموات: ۵۷۴–۵۷۵

- کالی یوگا: ۳۷۵۳–۳۷۵۴

از تاریخ پیدایش رم: ۱۴۰۵

سال سلطنت انگلیس: نامعلوم


text:
# Les Danaïdes
Les Danaïdes è una tragédie lyrique (tragedia lirica) in cinque atti di Antonio Salieri su libretto in francese di Le Bailly du Roullet e L.T. von Tschudi, tratto, a sua insaputa, da quello che Ranieri de' Calzabigi aveva scritto, in italiano, sullo stesso tema mitologico, per Christoph Willibald Gluck. La prima rappresentazione ebbe luogo all'Opéra di Parigi, il 26 aprile 1784.

## La gestazione dell'opera
"L'ingarbugliata storia de Les Danaïdes, che ebbe come conseguenza la definitiva rottura tra Calzabigi e Gluck, è quanto mai indicativa del disinvolto costume operistico settecentesco, dove un uomo di potere come l'autore di Alceste e un suo abile cliente come il giovane Salieri non spiccano, nella fattispecie, come coscienze particolarmente scrupolose": con queste parole Giovanni Carli Ballola riassume il senso delle vicende che portarono alla composizione dell'opera ed all'affermazione di Salieri quale musicista di punta sulla piazza parigina. In effetti, fin dal 1778, Ranieri de' Calzabigi aveva fornito a Gluck, che si trovava allora a Parigi, due nuovi libretti, scritti ovviamente secondo i canoni della riforma: una Semiramide, che è andata perduta, e un'Ipermestra, o Le Danaidi, truculenta tragedia lirica che si staccava radicalmente dalle orme del dramma per musica e si poneva come contestazione esplicita della poetica della metastasiana Ipermestra, messa in musica, da ultimo, nel 1772, da Niccolò Piccinni. Quel Piccinni che, invitato a Parigi negli anni successivi, sarebbe divenuto, anche suo malgrado, il grande avversario di Gluck. Quest'ultimo, comunque, "visto sfumare il progetto di una «scrittura» per Napoli, dove intendeva rappresentare almeno quattro nuove opere, rinunziò a rivestire di note Le Danaidi senza tuttavia restituirne il testo all'autore", e, dopo il fiasco di Echo et Narcisse, la sua ultima opera parigina, nel 1779, e l'ictus che lo aveva colpito durante le prove, dovette rientrare a casa, a Vienna. Quando, negli anni successivi egli ricevette dall'Académie Royale de Musique (Opéra) la commissione per la composizione di un'opera nuova, Gluck si ricordò della "tragedia lirica" scrittagli anni prima dal librettista livornese, e, "senza preoccuparsi di consultare l'ignaro Calzabigi, Gluck consegnò il manoscritto a Marie-François-Louis Gand Leblanc du Roullet e a Ludwig Theodor von Tschudi (già suoi collaboratori letterari, rispettivamente per Alceste in versione francese e Iphigénie en Aulide, e per Echo et Narcisse) con l'incarico di rimaneggiarlo e tradurlo". Non solo, ma non sentendosi ormai più in grado, per le sue condizioni di salute, di portare a compimento il lavoro di messa in musica, decise di passare in segreto la commissione al suo amico, seguace e beniamino, Antonio Salieri, non ancora sufficientemente famoso per essere accettato in prima persona nella scostante piazza parigina. Calzabigi fu sconcertato ed offeso dal comportamento di Gluck e commissionò a quello che poteva considerarsi come la personificazione canora della riforma, il castrato, e ora compositore, Giuseppe Millico, la messa in musica del suo libretto. Egli riuscì anche a farne allestire a Napoli, nel febbraio del 1784 (e quindi in anticipo rispetto alla prima parigina), una rappresentazione privata, probabilmente parziale, "riservata ad un selezionato numero di spettatori - tra i quali spiccavano i nomi del re di Svezia Gustavo III e del principe Razumovskij, «envoyé de S.M. L'Imperatrice des Russies»". L'opera però non fu poi "mai rappresentata [in pubblico] per la quantità di personaggi richiesti e anche per l'ostilità di A. Salieri ...".
Quando finalmente il lavoro di Salieri fu messo in scena con grande apparato all'Opéra di Parigi, sotto il titolo di Les Danaïdes, il 26 aprile 1784, Gluck accreditò inizialmente a sé stesso la musica dei primi due atti ed al suo collaboratore, che egli asseriva aver tuttavia agito sotto la sua supervisione, il resto. L'opera ebbe un successo clamoroso e, dopo dodici rappresentazioni, Gluck rivelò che la paternità di essa spettava integralmente al suo pupillo, il quale ricevette immediatamente una commessa per ulteriori due opere da rappresentarsi a Parigi. "Essa rimane però debitrice al grande riformatore del melodramma serio settecentesco, non solo per l'interessamento di Gluck, senza il quale sarebbe stata inimmaginabile la sua rappresentazione parigina, ma soprattutto per l'alto grado di pathos e di tensione drammatica ottenuti con la singolare concisione ed unità dell'azione, con la ricchezza melodica e l'efficacia di una robusta strumentazione".

## Rappresentazioni
Dopo il successo della première parigina del 26 aprile 1784, l'opera "rimase in repertorio per tre anni fino a raggiungere le trenta rappresentazioni il 17 novembre 1786". Essa fu successivamente messa in scena all'Opéra per altre novantacinque volte fino a quasi tutti gli anni venti dell'Ottocento,, e fu rappresentata anche altrove in Europa. Ebbe non meno di quattro differenti edizioni, alcune delle quali ridotte a quattro atti, ed anche traduzioni in altre lingue, come il tedesco. Il 22 ottobre 1817, in particolare, a Parigi, presso il Teatro Montansier di rue Richelieu, andò in scena, ancora per l'Académie Royale de Musique, la quarta edizione dell'opera, sotto la direzione di Gaspare Spontini e con l'aggiunta di un "Gran Bacchanale" scritto da lui stesso e di altra musica di Louis-Luc Loiseau de Persuis, Henri-François Berton e Ferdinando Paër. Deve essere stata una ripresa di questa edizione (o di una similare) quella che colpì profondamente, alcuni anni dopo, il giovane neo-arrivato a Parigi Berlioz, il quale avrebbe in seguito raccontato di essere stato, allo stesso tempo, eccezionalmente "eccitato e disturbato" dalle interpolazioni spontiniane.

## Personaggi e interpreti
| personaggio                                 | tipologia vocale              | prima, 26 aprile 1784                                                    |
| ------------------------------------------- | ----------------------------- | ------------------------------------------------------------------------ |
| Hypermnestre                                | soprano                       | Antoinette-Cécile de Saint-Huberty                                       |
| Danaüs                                      | basso-cantante (basse-taille) | Henri Larrivée                                                           |
| Lyncée                                      | tenore                        | Étienne Lainez                                                           |
| Pélagus, comandante della guardia di Danaüs | basso-cantante                | Moreau                                                                   |
| Plancippe, sorella di Hypermnestre          | soprano                       | [ 17 ]                                                                   |
| tre ufficiali della guardia                 | un baritono 2 tenori          | Louis-Claude-Armand Chardin, "Chardiny", Dufresnay, Jean-Joseph Rousseau |

## Trama

### Antefatto
Nella mitologia greca, Danao ed Egitto erano fratelli gemelli, figli di Belo, re di un mitico regno di Egitto, e genitori essi stessi, rispettivamente, di cinquanta figlie (le Danaidi) e di cinquanta figli (gli Egiziadi). Danao era stato costretto a fuggire nella sua patria originaria di Argo a seguito dell'usurpazione e della persecuzione subite da parte del fratello. L'opera inizia alla morte di questi, quando, su invito di Danao, si celebra la rappacificazione tra i due rami della famiglia, da sancire mediante il matrimonio incrociato tra Danaidi ed Egiziadi, ridotti nel libretto al numero complessivo di trentadue (anziché cento, come nel mito originario).

### Atto I
Danao e Linceo, erede del defunto Egitto, giurano di soffocare tutti i risentimenti che hanno diviso i due rami della famiglia, e Danao invita le figlie ad unire le loro mani agli Egiziadi, sotto la guida dei due primogeniti, Linceo, appunto, ed Ipermestra, i quali, nella seconda scena, si rallegrano per la sorte loro toccata, in quanto già legati da un segreto rapporto d'amore.

### Atto II
Di fronte all'altare della dea Nemesi, Danao, che teme per un oracolo che ha predetto la sua morte par mano della discendenza di Egitto, rivela falsamente alle figlie che gli Egiziadi intendono portare a compimento gli odiosi disegni del loro padre e che pertanto si propongono di trucidarle, insieme a lui stesso, al momento delle nozze; chiede quindi loro di prevenirli e di giurare di ucciderli con i pugnali che egli fornisce a ciascuna. Ipermestra trema, ma non si unisce al giuramento. Nella seconda scena, Danao, accortosi del comportamento tenuto dalla figlia, la investe con la sua ira, chiedendole di rispettare ed onorare la volontà del genitore e, siccome ella rifiuta, Danao minaccia di morte immediata sia lei sia l'amante, nel caso che ella lasci trapelare alcunché degli intendimenti paterni. La terza scena è una sorta di scena della pazzia in cui Ipermestra, rimasta sola, esterna la propria disperazione.

### Atto III
La festa del matrimonio ha inizio tra danze, canti e brindisi a Bacco, ma, quando Linceo offre a Ipermestra una coppa di vino, questa dà segni di terrore nel dubbio che lo stesso possa essere avvelenato, e lascia così interdetto il suo promesso sposo, inducendo contemporaneamente suo padre ad intromettersi, nel timore che ella possa rivelare qualcosa, e a rinnovarle quindi, di sottecchi, le sue minacce di morte. Di nuovo in preda alla disperazione, Ipermestra abbandona la scena seguita da Pelago, cui Danao ha dato il compito di sorvegliarla. Le ultime due scene sono occupate da un balletto-pantomima che rappresenta le Danaidi che blandiscono ed ubriacano i loro sposi, e poi le coppie che vengono condotte verso la camere nuziali.

### Atto IV
Dopo aver tentato invano, un'ultima volta, di convincere il padre a desistere dai suoi delittuosi propositi di vendetta (scena prima), Ipermestra si rivolge agli dèi pregandoli perché allontanino in qualche modo Linceo da quella reggia di morte (scena seconda). Quando questi entra, Ipermestra lo scongiura in tutti i modi di partire, ma rifiuta tuttavia di rivelargli il perché; ciò induce il giovane a concepire sospetti di infedeltà, che si disperdono però di fronte alla disperata minaccia della donna di trafiggersi con quello stesso pugnale che era in effetti destinato a lui (scena terza). La scena quarta vede prima l'ingresso di Pelago che, tradendo Danao, invita Linceo a seguirlo, poi la straziata rivelazione, da parte di Ipermestra, che le sue sorelle stanno sgozzando gli Egiziadi. Linceo rifiuta di fuggire e corre invece in soccorso dei fratelli, le cui grida disperate invadono la scena, mentre la donna cade priva di sensi.

### Atto V
Nella prima scena, Ipermestra rinviene e, pensando che il suo sposo sia stato ucciso, inveisce contro la crudeltà del genitore, ma, quanto questi entra con violenza (scena seconda) e, non vedendo il cadavere di Linceo, gliene chiede conto, la donna capisce che il suo sposo si è salvato, ringrazia gli dèi e sfida sprezzantemente la vendetta del padre, lasciando la sala. Danao si rallegra comunque all'idea che Linceo non abbia potuto sicuramente abbandonare il palazzo, e si affretta quindi alla sua ricerca per ucciderlo (scena terza). La quarta scena è occupata da Plancippe e dal coro delle Danaidi che invadono il palcoscenico con i pugnali insanguinati, in preda ai fumi dell'alcool, e si danno a selvaggi canti di gioia, finché non sono raggiunte dal padre (scena quinta), il quale le informa del tradimento di Ipermestra e le incita a scovare il sopravvissuto Linceo, che deve trovarsi ancora nascosto da qualche parte nel palazzo, e a trucidarlo. Rimasto solo (scena sesta), Danao inveisce contro gli dèi che sembrano voler riservare solo a se stessi il dolce piacere della vendetta. Le quattro scene successive vedono prima l'ingresso di due ufficiali della guardia che annunciano a Danao che Linceo sta assalendo il palazzo con i suoi soldati dopo aver trucidato le invasate Danaidi ed aver così vendicato i fratelli. Successivamente viene condotta in scena Ipermestra sulla quale il padre vorrebbe ora sfogare la sua ira vendicatrice, ma un terzo ufficiale gli annuncia che ormai tutto è finito per lui perché anche i suoi seguaci, disgustati, si sono uniti a Linceo, e, quando egli sta per trafiggere la figlia, irrompe in scena il suo ex comandante della guardia, Pelago (seguito da Linceo e dal popolo), il quale lo previene uccidendolo a sua volta, nonostante la disperata richiesta di pietà avanzata da Ipermestra al suo sposo. L'undicesima scena rappresenta Linceo ed il popolo che, inorriditi da quanto è successo, si apprestano a fuggire da un luogo funesto che verrà presto inghiottito dall'inferno, ed a condurre Ipermestra nel regno di Linceo, da loro definito "felice impero di Iside". L'ultima scena è di grande effetto: il palazzo, spezzato dalla folgore e divorato dalle fiamme, sprofonda e scompare nel Tartaro, dove un silente Danao e le piangenti e disperate figlie sono fatti oggetto dei castighi più crudeli. Queste implorano i demoni di far cessare le loro pene, ma essi, implacabili, dichiarano che tale pene dureranno in eterno.

## Discografia
I personaggi sono elencati nel seguente ordine: Hypermnestre, Danaüs, Lyncée, Plancippe, Pélagus, primo ufficiale, secondo ufficiale, terzo ufficiale
- Montserrat Caballé, Jean-Philippe LaFont, Christer Bladin, Maria Trabucco, Andrea Martin (Pelagus/primo ufficiale), Carlo Tuand (secondo e terzo ufficiale), direttore: Gianluigi Gelmetti; maestro del coro: Ine Meisters; Orchestra Sinfonica e Coro della RAI di Roma, 1983
- Margaret Marshall, Dimitri Kavrakos, Raul Giménez, Clarry Bartha, Andrea Martin (Pelagus/primo ufficiale), Enrico Cossutta (secondo e terzo ufficiale); direttore: Gianluigi Gelmetti , Orchestra Sinfonica e Coro della Radio SWR di Stoccarda, 1990
- Sophie Marin-Degor, Hans Christoph Begemann, Christoph Genz, Kirsten Blaise, Wolfgang Frisch, Sven Jüttner, Daniel Sütö, Jürgen Deppert; direttore: Michael Hofstetter; maestro del coro: Jan Hoffmann, Chor und Orchester der Ludwigsburger Schlossfestspiele, 2007

wikiname: itwiki

title: Les Danaïdes

in_language: it

wikitext:
{{Opera
|titoloitaliano=Les Danaïdes
|immagine = Salieri - Danaides (1784) page de titre.png
|didascalia = Frontespizio della partitura d'epoca a stampa
|titolooriginale=Les Danaïdes
|linguaoriginale=[[lingua francese|francese]]
|genere=[[tragédie lyrique]]
|libretto= [[Le Bailly du Roullet]]<ref name="Roullet">propriamente: Marie-François-Louis Gand Leblanc du Roullet</ref> e Ludwig Theodor von Tschudi da [[Ranieri de' Calzabigi]]
|numeroatti=cinque
|epocacomposizione=[[1784]]
|primarappresentazione=26 aprile [[1784]]
|teatro=[[Opéra National de Paris|Opéra di Parigi]]
|personaggi=*[[Ipermnestra|Hypermnestre]] ([[soprano]])
*[[Danao|Danaüs]] ([[basso-cantante]])
*Lyncée ([[tenore]])
*Pélagus (basso-cantante)
*tre ufficiali della guardia (basso, tenore, tenore)
*i fratelli di Lyncée;
*le figlie di Danaüs (tra cui Plancippe)
*popolo, schiavi, demoni, furie
}}

'''''Les Danaïdes''''' è una ''[[tragédie lyrique]]'' (tragedia [[Opera|lirica]]) in cinque atti di [[Antonio Salieri]] su libretto in [[Lingua francese|francese]] di [[Le Bailly du Roullet]]<ref name="Roullet"/> e L.T. von Tschudi, tratto, a sua insaputa, da quello che [[Ranieri de' Calzabigi]] aveva scritto, in [[Lingua italiana|italiano]], sullo stesso tema mitologico, per [[Christoph Willibald Gluck]]. La prima rappresentazione ebbe luogo all<nowiki>'</nowiki>''[[Opéra National de Paris|Opéra]]'' di [[Parigi]], il 26 aprile [[1784]].

==La gestazione dell'opera==
"L'ingarbugliata storia de ''Les Danaïdes'', che ebbe come conseguenza la definitiva rottura tra Calzabigi e Gluck, è quanto mai indicativa del disinvolto costume operistico settecentesco, dove un uomo di potere come l'autore di ''[[Alceste (Gluck)|Alceste]]'' e un suo abile cliente come il giovane Salieri non spiccano, nella fattispecie, come coscienze particolarmente scrupolose": con queste parole Giovanni Carli Ballola riassume il senso delle vicende che portarono alla composizione dell'opera ed all'affermazione di Salieri quale musicista di punta sulla piazza parigina.<ref name="CARLI">[http://www.rodoni.ch/opernhaus/salieri/salieriutet.html Carli Ballola] {{webarchive|url=https://web.archive.org/web/20031118105614/http://www.rodoni.ch/OPERNHAUS/salieri/salieriutet.html |data=18 novembre 2003 }}</ref> In effetti, fin dal 1778, Ranieri de' Calzabigi aveva fornito a Gluck, che si trovava allora a Parigi, due nuovi libretti, scritti ovviamente secondo i canoni della [[Riforma gluckiana|riforma]]: una ''Semiramide'', che è andata perduta, e un<nowiki>'</nowiki>''Ipermestra'', o ''Le Danaidi'', truculenta tragedia lirica che si staccava radicalmente dalle orme del [[dramma per musica]] e si poneva come contestazione esplicita della poetica della [[Metastasio|metastasiana]] ''Ipermestra'',<ref>Brown, pag. 695</ref> messa in musica, da ultimo<ref>anche Gluck, del resto, l'aveva musicata quarant'anni prima</ref>, nel 1772, da [[Niccolò Piccinni]]. Quel Piccinni che, invitato a Parigi negli anni successivi, sarebbe divenuto, anche suo malgrado, il grande avversario di Gluck.<ref>Mayrhofer, ''passim''</ref> Quest'ultimo, comunque, "visto sfumare il progetto di una «scrittura» per [[Napoli]], dove intendeva rappresentare almeno quattro nuove opere, rinunziò a rivestire di note ''Le Danaidi'' senza tuttavia restituirne il testo all'autore",<ref name="CARLI"/> e, dopo il fiasco di ''[[Echo et Narcisse]]'', la sua ultima opera parigina, nel 1779, e l'[[Ictus emorragico|ictus]] che lo aveva colpito durante le prove, dovette rientrare a casa, a Vienna. Quando, negli anni successivi egli ricevette dall<nowiki>'</nowiki>''[[Opéra National de Paris|Académie Royale de Musique]]'' (''Opéra'') la commissione per la composizione di un'opera nuova, Gluck si ricordò della "tragedia lirica" scrittagli anni prima dal librettista livornese, e, "senza preoccuparsi di consultare l'ignaro Calzabigi, Gluck consegnò il manoscritto a Marie-François-Louis Gand Leblanc du Roullet<ref>per un evidente refuso, il nome del librettista è erroneamente indicato dalla fonte come "François-Louis-Gaud Le Bland du Roullet"</ref> e a Ludwig Theodor von Tschudi (già suoi collaboratori letterari, rispettivamente per ''Alceste'' in versione francese e ''[[Ifigenia in Aulide (Gluck)|Iphigénie en Aulide]]'', e per ''Echo et Narcisse'') con l'incarico di rimaneggiarlo e tradurlo".<ref name="CARLI"/> Non solo, ma non sentendosi ormai più in grado, per le sue condizioni di salute, di portare a compimento il lavoro di messa in musica, decise di passare in segreto la commissione al suo amico, seguace e beniamino, Antonio Salieri, non ancora sufficientemente famoso per essere accettato in prima persona nella ''scostante'' piazza parigina.<ref>Rice, "Salieri, Antonio", pag. 142</ref> Calzabigi fu sconcertato ed offeso dal comportamento di Gluck e commissionò a quello che poteva considerarsi come la personificazione canora della riforma, il [[Castrato (musica)|castrato]], e ora compositore,<ref>nonché amico fraterno ed estimatore ricambiato di Gluck</ref> [[Giuseppe Millico]], la messa in musica del ''suo'' libretto. Egli riuscì anche a farne allestire a Napoli, nel febbraio del 1784 (e quindi in anticipo rispetto alla prima parigina), una rappresentazione privata, probabilmente parziale, "riservata ad un selezionato numero di spettatori - tra i quali spiccavano i nomi del [[Gustavo III di Svezia|re di Svezia Gustavo III]]<ref>la cui vicenda avrebbe costituito la fonte per il soggetto originario di [[Un ballo in maschera]] di [[Giuseppe Verdi|Verdi]]</ref> e del principe Razumovskij, «envoyé de [[Caterina II di Russia|S.M. L'Imperatrice des Russies]]»".<ref>Mayrhofer, pag. 117</ref> L'opera però non fu poi "mai rappresentata [in pubblico] per la quantità di personaggi richiesti e anche per l'ostilità di A. Salieri ...".<ref>Caruselli, III, "Millico, Giuseppe", pag. 828</ref>

Quando finalmente il lavoro di Salieri fu messo in scena con grande apparato all<nowiki>'</nowiki>''Opéra'' di Parigi, sotto il titolo di ''Les Danaïdes'', il 26 aprile 1784, Gluck accreditò inizialmente a sé stesso la musica dei primi due atti ed al suo collaboratore, che egli asseriva aver tuttavia agito sotto la sua supervisione, il resto. L'opera ebbe un successo clamoroso e, dopo dodici rappresentazioni, Gluck rivelò che la paternità di essa spettava integralmente al suo pupillo, il quale ricevette immediatamente una commessa per ulteriori due opere da rappresentarsi a Parigi. "Essa rimane però debitrice al grande riformatore del melodramma serio settecentesco, non solo per l'interessamento di Gluck, senza il quale sarebbe stata inimmaginabile la sua rappresentazione parigina, ma soprattutto per l'alto grado di ''pathos'' e di tensione drammatica ottenuti con la singolare concisione ed unità dell'azione, con la ricchezza melodica e l'efficacia di una robusta strumentazione".<ref>Caruselli, II, "Danaidi, Le", pag. 328</ref>

==Rappresentazioni==
Dopo il successo della ''première'' parigina del 26 aprile 1784, l'opera "rimase in repertorio per tre anni fino a raggiungere le trenta rappresentazioni il 17 novembre 1786". Essa fu successivamente messa in scena all<nowiki>'</nowiki>''Opéra'' per altre novantacinque volte fino a quasi tutti gli anni venti dell'Ottocento,<ref>Pitou, "''Les Danaïdes''", pag. 134</ref>, e fu rappresentata anche altrove in Europa. Ebbe non meno di quattro differenti edizioni, alcune delle quali ridotte a quattro atti, ed anche traduzioni in altre lingue, come il [[Lingua tedesca|tedesco]]. Il 22 ottobre [[1817]], in particolare, a Parigi, presso il [[Théâtre National de la rue de la Loi|Teatro Montansier di rue Richelieu]], andò in scena, ancora per l<nowiki>'</nowiki>''Académie Royale de Musique'', la quarta edizione dell'opera, sotto la direzione di [[Gaspare Spontini]] e con l'aggiunta di un "''Gran Bacchanale''" scritto da lui stesso e di altra musica di [[Louis-Luc Loiseau de Persuis]], [[Henri-François Berton]] e [[Ferdinando Paër]]. Deve essere stata una ripresa di questa edizione (o di una similare) quella che colpì profondamente, alcuni anni dopo, il giovane neo-arrivato a Parigi [[Hector Berlioz|Berlioz]], il quale avrebbe in seguito raccontato di essere stato, allo stesso tempo, eccezionalmente "eccitato e disturbato" dalle interpolazioni spontiniane<ref name="aa">[http://www.amadeusonline.net/almanacco.php?Start=0&Giorno=&Mese=&Anno=&Giornata=&Testo=Les+Dana%EFdes&Parola=Stringa ''Amadeusonline'' Almanacco di Gherardo Casaglia] consultato il 25 settembre 2010</ref><ref>Rice, John A., "Danaïdes, Les"</ref>.

==Personaggi e interpreti==
{| class="wikitable"
!personaggio
!tipologia vocale
!prima, 26 aprile 1784<ref>Secondo von Mosel, p. 71.</ref>
|-
|Hypermnestre
|[[soprano]]
|Antoinette-Cécile de Saint-Huberty
|-
|Danaüs
|[[basso-cantante]] (basse-taille)
|Henri Larrivée
|-
|Lyncée
|[[tenore]]
|Étienne Lainez
|-
|Pélagus, ''comandante della guardia di Danaüs''
|basso-cantante
|Moreau
|-
|Plancippe, ''sorella di Hypermnestre''
|soprano
|<ref>Il nome della specifica interprete di Plancippe non è rilevabile nel libretto originale, che si limita semplicemente a riportare l'elenco indifferenziato di tutte le artiste (del coro o soliste) interpreti delle "figlie di Danao".</ref>
|-
|tre ufficiali della guardia
|un [[baritono]]
2 tenori
|Louis-Claude-Armand Chardin, "Chardiny",
Dufresnay, [[Jean-Joseph Rousseau]]<ref>Le fonti riportano tradizionalmente soltanto la lettera iniziale (J.) del nome di questo cantante; le generalità complete, però, risultano dall<nowiki>'</nowiki>''Organico dei fratelli a talento della Loggia parigina di Saint-Jean d'Écosse du Contrat Social (1773-89)'', riportato in ''Appendice'' in Zeffiro Ciuffoletti e Sergio Moravia (a cura di), ''La Massoneria. La storia, gli uomini, le idee'', Milano, Mondadori, 2004, {{ISBN|978-8804536468}}.</ref>
|-
|}

==Trama==
===Antefatto===
Nella [[mitologia greca]], [[Danao]] ed [[Egitto (mitologia)|Egitto]] erano fratelli gemelli, figli di [[Belo]], re di un mitico regno di Egitto, e genitori essi stessi, rispettivamente, di cinquanta figlie (le [[Danaidi]]) e di cinquanta figli (gli [[Egiziadi]]). Danao era stato costretto a fuggire nella sua patria originaria di [[Argo (città antica)|Argo]] a seguito dell'usurpazione e della persecuzione subite da parte del fratello. L'opera inizia alla morte di questi, quando, su invito di Danao, si celebra la rappacificazione tra i due rami della famiglia, da sancire mediante il matrimonio incrociato tra Danaidi ed Egiziadi, ridotti nel libretto al numero complessivo di trentadue (anziché cento, come nel mito originario).

===Atto I===
Danao e Linceo, erede del defunto Egitto, giurano di soffocare tutti i risentimenti che hanno diviso i due rami della famiglia, e Danao invita le figlie ad unire le loro mani agli Egiziadi, sotto la guida dei due primogeniti, Linceo, appunto, ed [[Ipermnestra|Ipermestra]], i quali, nella seconda scena, si rallegrano per la sorte loro toccata, in quanto già legati da un segreto rapporto d'amore.

===Atto II===
Di fronte all'altare della dea [[Nemesi]], Danao, che teme per un oracolo che ha predetto la sua morte par mano della discendenza di Egitto, rivela falsamente alle figlie che gli Egiziadi intendono portare a compimento gli odiosi disegni del loro padre e che pertanto si propongono di trucidarle, insieme a lui stesso, al momento delle nozze; chiede quindi loro di prevenirli e di giurare di ucciderli con i pugnali che egli fornisce a ciascuna. Ipermestra trema, ma non si unisce al giuramento. Nella seconda scena, Danao, accortosi del comportamento tenuto dalla figlia, la investe con la sua ira, chiedendole di rispettare ed onorare la volontà del genitore e, siccome ella rifiuta, Danao minaccia di morte immediata sia lei sia l'amante, nel caso che ella lasci trapelare alcunché degli intendimenti paterni. La terza scena è una sorta di ''scena della pazzia'' in cui Ipermestra, rimasta sola, esterna la propria disperazione.

===Atto III===
La festa del matrimonio ha inizio tra danze, canti e brindisi a [[Bacco]], ma, quando Linceo offre a Ipermestra una coppa di vino, questa dà segni di terrore nel dubbio che lo stesso possa essere avvelenato, e lascia così interdetto il suo promesso sposo, inducendo contemporaneamente suo padre ad intromettersi, nel timore che ella possa rivelare qualcosa, e a rinnovarle quindi, di sottecchi, le sue minacce di morte. Di nuovo in preda alla disperazione, Ipermestra abbandona la scena seguita da Pelago, cui Danao ha dato il compito di sorvegliarla. Le ultime due scene sono occupate da un [[balletto-pantomima]] che rappresenta le Danaidi che blandiscono ed ubriacano i loro sposi, e poi le coppie che vengono condotte verso la camere nuziali.

===Atto IV===
Dopo aver tentato invano, un'ultima volta, di convincere il padre a desistere dai suoi delittuosi propositi di vendetta (scena prima), Ipermestra si rivolge agli dèi pregandoli perché allontanino in qualche modo Linceo da quella reggia di morte (scena seconda). Quando questi entra, Ipermestra lo scongiura in tutti i modi di partire, ma rifiuta tuttavia di rivelargli il perché; ciò induce il giovane a concepire sospetti di infedeltà, che si disperdono però di fronte alla disperata minaccia della donna di trafiggersi con quello stesso pugnale che era in effetti destinato a lui (scena terza). La scena quarta vede prima l'ingresso di Pelago che, tradendo Danao, invita Linceo a seguirlo, poi la straziata rivelazione, da parte di Ipermestra, che le sue sorelle stanno sgozzando gli Egiziadi. Linceo rifiuta di fuggire e corre invece in soccorso dei fratelli, le cui grida disperate invadono la scena, mentre la donna cade priva di sensi.

===Atto V===
Nella prima scena, Ipermestra rinviene e, pensando che il suo sposo sia stato ucciso, inveisce contro la crudeltà del genitore, ma, quanto questi entra con violenza (scena seconda) e, non vedendo il cadavere di Linceo, gliene chiede conto, la donna capisce che il suo sposo si è salvato, ringrazia gli dèi e sfida sprezzantemente la vendetta del padre, lasciando la sala. Danao si rallegra comunque all'idea che Linceo non abbia potuto sicuramente abbandonare il palazzo, e si affretta quindi alla sua ricerca per ucciderlo (scena terza). La quarta scena è occupata da Plancippe e dal coro delle Danaidi che invadono il palcoscenico con i pugnali insanguinati, in preda ai fumi dell'alcool, e si danno a selvaggi canti di gioia, finché non sono raggiunte dal padre (scena quinta), il quale le informa del tradimento di Ipermestra e le incita a scovare il sopravvissuto Linceo, che deve trovarsi ancora nascosto da qualche parte nel palazzo, e a trucidarlo. Rimasto solo (scena sesta), Danao inveisce contro gli dèi che sembrano voler riservare solo a se stessi il dolce piacere della vendetta. Le quattro scene successive vedono prima l'ingresso di due ufficiali della guardia che annunciano a Danao che Linceo sta assalendo il palazzo con i suoi soldati dopo aver trucidato le invasate Danaidi ed aver così vendicato i fratelli. Successivamente viene condotta in scena Ipermestra sulla quale il padre vorrebbe ora sfogare la sua ira vendicatrice, ma un terzo ufficiale gli annuncia che ormai tutto è finito per lui perché anche i suoi seguaci, disgustati, si sono uniti a Linceo, e, quando egli sta per trafiggere la figlia, irrompe in scena il suo ex comandante della guardia, Pelago (seguito da Linceo e dal popolo), il quale lo previene uccidendolo a sua volta, nonostante la disperata richiesta di pietà avanzata da Ipermestra al suo sposo. L'undicesima scena rappresenta Linceo ed il popolo che, inorriditi da quanto è successo, si apprestano a fuggire da un luogo funesto che verrà presto inghiottito dall'[[inferno]], ed a condurre Ipermestra nel regno di Linceo, da loro definito "felice impero di [[Iside]]". L'ultima scena è di grande effetto: il palazzo, spezzato dalla folgore e divorato dalle fiamme, sprofonda e scompare nel [[Tartaro (mitologia)|Tartaro]], dove un silente Danao e le piangenti e disperate figlie sono fatti oggetto dei castighi più crudeli. Queste implorano i demoni di far cessare le loro pene, ma essi, implacabili, dichiarano che tale pene dureranno in eterno.

==Discografia==
I personaggi sono elencati nel seguente ordine: Hypermnestre, Danaüs, Lyncée, Plancippe, Pélagus, primo ufficiale, secondo ufficiale, terzo ufficiale

*[[Montserrat Caballé]], Jean-Philippe LaFont, Christer Bladin, Maria Trabucco, Andrea Martin (Pelagus/primo ufficiale), Carlo Tuand (secondo e terzo ufficiale), direttore: [[Gianluigi Gelmetti]]; maestro del coro: Ine Meisters; Orchestra Sinfonica e Coro della RAI di Roma, 1983
*Margaret Marshall, Dimitri Kavrakos, Raul Giménez, Clarry Bartha, Andrea Martin (Pelagus/primo ufficiale), Enrico Cossutta (secondo e terzo ufficiale); direttore: Gianluigi Gelmetti , Orchestra Sinfonica e Coro della Radio SWR di Stoccarda, 1990
*Sophie Marin-Degor, Hans Christoph Begemann, Christoph Genz, Kirsten Blaise, Wolfgang Frisch, Sven Jüttner, Daniel Sütö, Jürgen Deppert; direttore: [[Michael Hofstetter]]; maestro del coro: Jan Hoffmann, Chor und Orchester der Ludwigsburger Schlossfestspiele, 2007

==Note==
<references/>

==Bibliografia==
*{{en}} Bruce Alan Brown, ''Calzabigi [Calsabigi], Ranieri (Simone Francesco Maria) de' [de, da]'', in Stanley Sadie (a cura di), ''op. cit.'', I, pp. 694–696
* Giovanni Carli Ballola, ''Antonio Salieri'', in AA.VV., ''Storia dell'Opera'' (ideata da Guglielmo Barblan e diretta da Aberto Basso), Torino, UTET, 1977, vol. I,2, pagg. 121-128 (fonte disponibile ''online'', con integrazioni da successiva stesura anch'essa edita dalla UTET, sul sito [https://web.archive.org/web/20031118105614/http://www.rodoni.ch/OPERNHAUS/salieri/salieriutet.html  ''Il portale dell'arte di Rodoni.ch''], consultato il 18 settembre 2010)
* Salvatore Caruselli (a cura di), ''Grande enciclopedia della musica lirica'', Roma, Longanesi &C. Periodici S.p.A.
* Marina Mayrhofer, ''Metastasio-Piccinni, “Ipermestra”: le eccezioni del caso'', in Jacopo Pellegrini e Guido Zaccagnini (a cura di), ''Vivere senza Paura. Scritti per Mario Bortolotto'', Torino, EDT, 2007, pp. 111–130. ISBN 978-88-6040-076-5,
*{{en}} Spire Pitou, ''The Paris Opéra. An Encyclopedia of Operas, Ballets, Composers, and Performers – Rococo and Romantic, 1715-1815'', Westport/London, Greenwood Press, 1985. ISBN 0-313-24394-8
*{{en}} John A. Rice, ''Antonio Salieri & Viennese Opera'', Chicago, University of Chicago Press, 1998, p. 311. ISBN 0-226-71125-0 (cloth) o ISBN 0-226-71126-9 (paper)
*{{en}} John A. Rice, ''Danaïdes, Les'', in Stanley Sadie (a cura di), ''op. cit.'', I, p. 1058
*{{en}} John A. Rice, ''Salieri, Antonio'', in Stanley Sadie (a cura di), ''op. cit.'', IV, pp. 141–144
*{{en}} John A. Rice, ''The operas of Antonio Salieri as a reflection of Viennese opera, 1770 - 1800'', in David Wyn Jones (a cura di), ''Music in eighteenth-century Austria'', Cambridge, Cambridge University Press, 1996, pp. 215–217. ISBN 0-521-45349-6
*{{en}} Stanley Sadie (a cura di), ''The New Grove Dictionary of Opera'', New York, Grove (Oxford University Press), 1997. ISBN 978-0-19-522186-2
*{{de}}  Ignaz Franz Edler von Mosel, ''Über das Leben und die Werke des Anton Salieri'', Bad Honnef, Bock, 1999, {{ISBN|3870664940}}

==Altri progetti==
{{interprogetto}}

==Collegamenti esterni==
* {{Collegamenti esterni}}

{{OpereSalieri}}
{{Controllo di autorità}}
{{Portale|musica classica}}

[[Categoria:Opere liriche di Antonio Salieri]]
[[Categoria:Opere liriche in lingua francese]]
[[Categoria:Opere liriche basate sulla mitologia greca]]

title: Les Danaïdes

Titolo originale: Les Danaïdes

Lingua originale: francese

Genere: tragédie lyrique

Musica: Antonio Salieri

Libretto: Le Bailly du Roullet e Ludwig Theodor von Tschudi da Ranieri de' Calzabigi

Atti: cinque

Prima rappr.: 26 aprile 1784

Teatro: Opéra di Parigi

title: Personaggi

Personaggi: - Hypermnestre (soprano) - Danaüs (basso-cantante) - Lyncée (tenore) - Pélagus (basso-cantante) - tre ufficiali della guardia (basso, tenore, tenore) - i fratelli di Lyncée; - le figlie di Danaüs (tra cui Plancippe) - popolo, schiavi, demoni, furie


text:
# だれもがポオを愛していた
『だれもがポオを愛していた』は平石貴樹の長編小説で、1985年に集英社から刊行された。エドガー・アラン・ポーの終焉の地、アメリカのボルティモアを舞台にしている。

## 概要
ミステリで人気な読者への挑戦状を挿入していたり、アリバイ表などが入っている事で、ミステリファンを喜ばせている。創元推理文庫の解説は、作家の有栖川有栖が書いている。

## あらすじ
米国、ボルティモア郊外で、日系人兄弟の住む館が爆破され、沼の中に消え去った。テレビ局にかかってきた予告電話のとおり、エドガー・アラン・ポーの作品を見立てた事件が次々と発生する。その事件をニッキ・サラシーナとナゲット・マクドナルドが解決する話。

## ポオの作品と関連する所
- アッシャー家の崩壊
- ベレニス
- 黒猫
- ユリイカ

## 主な登場人物
- ナゲット・マクドナルド：本編の語り手
- Ｓ・Ｗ・＊＊教授：本編の翻訳者
- サラシーナ（更科）：外交官
- ニッキ・サラシーナ（更科丹希）：その娘
- エイブ・アシヤ：実業家 日系２世
- テッド・アシヤ：エイブの弟
- エリナ・アシヤ：テッドの妻
- ロバート・アシヤ：デットとエリナの息子
- メアリアン・アシヤ：ロバートの妹
- ケンイチ（ケニチ）・アシヤ：エイブの従弟の息子
- ジョージ・ワシド：アシヤ屋敷の執事
- マーサ・ワシド：ジョージの妻
- エイナル・Ｔ・ホール：家政婦
- マリー・トッド：エイブと離婚した女性
- チェリー・ワシド：ワシド夫妻の娘
- リンディ・ジョンソン：チェリーの恋人
- ティット：リンディのガールフレンド
- ペッパー博士：嘱託医
- Ａ・ジャクソン：ゴルフ・クラブの経営者
- ジミー・カダ：弁護士
- ジョン・タイラ：医師
- ジャクリーン・カネダ：骨董商
- ジューシー・レイビア：その店員
- カルヴィン・クリヂ：骨董商
- ポール：新聞記者
- ジョン・ハリスン：カメラマン
- サキット・グッド：ジャクリーンのパトロン
- センゴク：東京の美術商
- ケロッグ警視：捜査官
- ナビスコ：捜査官
- ロン：捜査官
- ヤース：捜査官
- ベディ・クロッカー：捜査官
- バドワイザー：捜査官
- キャンベル：捜査官
- マコーミック：捜査官
- ハインツ：捜査官

wikiname: jawiki

title: だれもがポオを愛していた

in_language: ja

wikitext:
{{複数の問題
|出典の明記=2021年2月14日 (日) 15:36 (UTC)
|Wikify=2021年2月14日 (日) 15:36 (UTC)
}}
{{基礎情報 書籍
| title = だれもがポオを愛していた
| author = [[平石貴樹]]
| illustrator = 鈴木秀ヲ、柳川貴代
| published = 1985年
| publisher = [[集英社]]
| country = {{JPN}}
| language = [[日本語]]
| genre = [[長編小説]]、[[ミステリ]]
| pages = 270
| id = {{ISBN2|4-08-775074-4|link=no}}
| id2 = {{ISBN2|978-4-488-42001-7|link=no}}
| id2type = [[文庫本|文庫判]]
}}
『'''だれもがポオを愛していた'''』は[[平石貴樹]]の[[長編小説]]で、[[1985年]]に[[集英社]]から刊行された。[[エドガー・アラン・ポー]]の終焉の地、[[アメリカ合衆国|アメリカ]]の[[ボルチモア|ボルティモア]]を舞台にしている。

== 概要 ==
ミステリで人気な[[読者への挑戦|読者への挑戦状]]を挿入していたり、[[アリバイ]]表などが入っている事で、ミステリファンを喜ばせている。[[創元推理文庫]]の解説は、作家の[[有栖川有栖]]が書いている<ref>{{Cite web |url=https://www.tsogen.co.jp/np/isbn/9784488420017 |title=だれもがポオを愛していた - 平石貴樹 |publisher=東京創元社 |accessdate=2025-07-04}}</ref>。

== あらすじ ==
米国、ボルティモア郊外で、日系人兄弟の住む館が爆破され、沼の中に消え去った。[[テレビ局]]にかかってきた予告電話のとおり、エドガー・アラン・ポーの作品を見立てた事件が次々と発生する。その事件をニッキ・サラシーナとナゲット・マクドナルドが解決する話。

== ポオの作品と関連する所 ==
* [[アッシャー家の崩壊]]
* [[ベレニス]]
* [[黒猫 (小説)|黒猫]]
* [[ユリイカ (ポー)|ユリイカ]]

== 主な登場人物 ==
* ナゲット・マクドナルド：本編の語り手
* Ｓ・Ｗ・＊＊教授：本編の翻訳者
* サラシーナ（更科）：外交官
* ニッキ・サラシーナ（更科丹希）：その娘
* エイブ・アシヤ：実業家 日系２世
* テッド・アシヤ：エイブの弟
* エリナ・アシヤ：テッドの妻
* ロバート・アシヤ：デットとエリナの息子
* メアリアン・アシヤ：ロバートの妹
* ケンイチ（ケニチ）・アシヤ：エイブの従弟の息子
* ジョージ・ワシド：アシヤ屋敷の執事
* マーサ・ワシド：ジョージの妻
* エイナル・Ｔ・ホール：家政婦
* マリー・トッド：エイブと離婚した女性
* チェリー・ワシド：ワシド夫妻の娘
* リンディ・ジョンソン：チェリーの恋人
* ティット：リンディのガールフレンド
* ペッパー博士：嘱託医
* Ａ・ジャクソン：ゴルフ・クラブの経営者
* ジミー・カダ：弁護士
* ジョン・タイラ：医師
* ジャクリーン・カネダ：骨董商
* ジューシー・レイビア：その店員
* カルヴィン・クリヂ：骨董商
* ポール：新聞記者
* ジョン・ハリスン：カメラマン
* サキット・グッド：ジャクリーンのパトロン
* センゴク：東京の美術商
* ケロッグ警視：捜査官
* ナビスコ：捜査官
* ロン：捜査官
* ヤース：捜査官
* ベディ・クロッカー：捜査官
* バドワイザー：捜査官
* キャンベル：捜査官
* マコーミック：捜査官
* ハインツ：捜査官

== 出典 ==
{{脚注ヘルプ}}
{{Reflist}}

{{Lit-stub}}
{{DEFAULTSORT:たれもかほおをあいしていた}}
[[Category:1985年の小説]]
[[Category:日本の推理小説]]
[[Category:アメリカ合衆国を舞台とした小説]]
[[Category:ボルチモアを舞台とした作品]]
[[Category:エドガー・アラン・ポー]]

title: だれもがポオを愛していた

著者: 平石貴樹

イラスト: 鈴木秀ヲ、柳川貴代

発行元: 集英社

ジャンル: 長編小説、ミステリ

国: 日本

言語: 日本語

形態: 文学作品


text:
# Trichotettix pilosula
Trichotettix pilosula is een rechtvleugelig insect uit de familie sabelsprinkhanen (Tettigoniidae). De wetenschappelijke naam van deze soort is voor het eerst geldig gepubliceerd in 1873 door Stål.

wikiname: nlwiki

title: Trichotettix pilosula

in_language: nl

wikitext:
{{Taxobox insect
| naam = ''Trichotettix pilosula''
| titelweergave = cursief
| afbeelding =
| afbeeldingtekst =
| orde = [[Rechtvleugeligen|Orthoptera]] (Rechtvleugeligen)
| familie = [[Sabelsprinkhanen|Tettigoniidae]] (Sabelsprinkhanen)
| geslacht = ''[[Trichotettix]]''
| w-naam = ''Trichotettix pilosula''
| auteur = Stål
| datum = 1873
| haakjes =
| species =
| commons =
}}
'''''Trichotettix pilosula''''' is een [[rechtvleugeligen|rechtvleugelig insect]] uit de familie [[sabelsprinkhanen]] (Tettigoniidae). De wetenschappelijke naam van deze soort is voor het eerst geldig gepubliceerd in 1873 door Stål.

{{Appendix|2=
* {{Brontabel|9999-Orthoptera}} [bezocht 15 april 2013]
}}
{{Beginnetje|biologie|2013|04|19}}

[[Categorie:Sabelsprinkhanen]]

title: Trichotettix pilosula

Rijk: Animalia (Dieren)

Stam: Arthropoda (Geleedpotigen)

Klasse: Insecta (Insecten)

Orde: Orthoptera (Rechtvleugeligen)

Familie: Tettigoniidae (Sabelsprinkhanen)

Geslacht: Trichotettix

title: Soort

Portaal: Biologie · Insecten


text:
# Thiago Rangel Cionek
Thiago Rangel Cionek (Curitiba, Paraná, 21 de abril de 1986) es un futbolista brasileño nacionalizado polaco que juega como defensa en el Cavese 1919 de la Serie C.

## Selección nacional
En la Copa Mundial de Fútbol de 2018 representó a la selección de Polonia. En el primer partido del Mundial marcó un gol en contra que fue decisivo para la derrota por 2 a 1 contra Senegal.

## Clubes
| Club                  | País     | Año       |
| --------------------- | -------- | --------- |
| Cuiabá E. C.          | Brasil   | 2005-2006 |
| G. D. Bragança        | Portugal | 2007      |
| CRB                   | Brasil   | 2007-2008 |
| Jagiellonia Białystok | Polonia  | 2008-2012 |
| Calcio Padova         | Italia   | 2012-2014 |
| Modena F. C. (cedido) | Italia   | 2013-2014 |
| Modena F. C.          | Italia   | 2014-2015 |
| U. S. Palermo         | Italia   | 2016-2018 |
| S. P. A. L.           | Italia   | 2018-2020 |
| Reggina 1914          | Italia   | 2020-2023 |
| U. S. Avellino 1912   | Italia   | 2023-2025 |
| Cavese 1919           | Italia   | 2025-     |

## Palmarés

### Campeonatos nacionales
| Título           | Club                  | País    | Año     |
| ---------------- | --------------------- | ------- | ------- |
| Copa de Polonia  | Jagiellonia Białystok | Polonia | 2009-10 |
| Supercopa polaca | Jagiellonia Białystok | Polonia | 2010    |

wikiname: eswiki

title: Thiago Rangel Cionek

in_language: es

wikitext:
{{Ficha de deportista
|nombre              = Thiago Cionek
|imagen              = 1thiagocionek2015 (cropped).jpg
|tamaño de imagen    =
|pie de imagen       =
<!-- Sección de datos personales -->
|nombrecompleto      = Thiago Rangel Cionek
|lugar nacimiento    = [[Curitiba]], [[Estado de Paraná|Paraná]], [[Brasil]]
|fecha nacimiento    = {{fecha|21|4|1986|edad}}
|nacionalidad        = Brasileña
|nac_deportiva       = Polaca
|altura              = 1,84 [[metro]]s
<!-- Sección de carrera -->
|deporte             = Fútbol
|inicio              = 2005
|equipo_debut        = [[Cuiabá Esporte Clube|Cuiabá E. C.]]
|posición            = [[Defensa (fútbol)#Lateral|Defensa]]
|goles_clubes        =
|goles internacional = 0
|selección           = {{selb|POL}}
|veces internacional = 21
|debut internacional =
|número_selección    =
|club                = [[Cavese 1919]]
|dorsal              =
|liga                = [[Serie C]]
<!-- Sección de trayectoria -->
|equipos             =
|torneos             =
|títulos             =
}}

'''Thiago Rangel Cionek''' ([[Curitiba]], [[Estado de Paraná|Paraná]], 21 de abril de 1986) es un futbolista [[brasil]]eño nacionalizado [[Polonia|polaco]] que juega como [[Defensa (fútbol)|defensa]] en el [[Cavese 1919]] de la [[Serie C]].<ref>[http://www.transfermarkt.co.uk/en/thiago-rangel-cionek/profil/spieler_79510.html Thiago Rangel Cionek] en transfermarkt.co.uk (en inglés)</ref>

== Selección nacional ==
En la [[Copa Mundial de Fútbol de 2018]] representó a la {{Sel|Polonia|selección de Polonia}}. En el primer partido del [[Copa Mundial de Fútbol de 2018|Mundial]] marcó un gol en contra que fue decisivo para la derrota por 2 a 1 contra {{Sel|Senegal}}.<ref>{{cita web|url=http://vozed.org/blogs-y-columnas/mundial-futbol/rusia-2018/baila-senegal-dia-06/|título=Baila Senegal|sitioweb=Revista VozEd|fechaacceso=8 de octubre de 2018}}</ref>

== Clubes ==

{| class="wikitable center" style="text-align:center"
|-
!width=190|Club
!width=170|País
!width=120|Año
|-
|[[Cuiabá Esporte Clube|Cuiabá E. C.]]
|{{BRA}}
|2005-2006
|-
|[[Grupo Desportivo de Bragança|G. D. Bragança]]
|{{POR}}
|2007
|-
|[[Clube de Regatas Brasil|CRB]]
|{{BRA}}
|2007-2008
|-
|[[Jagiellonia Białystok]]
|{{POL}}
|2008-2012
|-
|[[Calcio Padova]]
|{{ITA}}
|2012-2014
|-
|[[Modena Football Club|Modena F. C.]] <small>(cedido)</small>
|{{ITA}}
|2013-2014
|-
|Modena F. C.
|{{ITA}}
|2014-2015
|-
|[[Unione Sportiva Città di Palermo|U. S. Palermo]]
|{{ITA}}
|2016-2018
|-
|[[SPAL 2013|S. P. A. L.]]<ref>{{Citaweb|título=Cionek ficha por el SPAL 2013|url=https://es.besoccer.com/noticia/thiago-cionek-nuevo-jugador-de-la-spal-360789}}</ref>
|{{ITA}}
|2018-2020
|-
|[[Reggina 1914]]<ref>{{cita web|url=https://www.reggina1914.it/notizie/thiago-cionek-e-un-calciatore-amaranto/|título=Thiago Cionek è un calciatore amaranto|editorial=[[Reggina 1914]]|idioma=italiano|fechaacceso=30 de septiembre de 2020|fecha=28 de septiembre de 2020|fechaarchivo=29 de septiembre de 2020|urlarchivo=https://web.archive.org/web/20200929231453/https://www.reggina1914.it/notizie/thiago-cionek-e-un-calciatore-amaranto/|deadurl=yes}}</ref>
|{{ITA}}
|2020-2023
|-
|[[Unione Sportiva Avellino 1912|U. S. Avellino 1912]]<ref>{{cita web|url=https://www.avellinotoday.it/sport/calcio/us-avellino-thiago-cionek.html|título=US Avellino, è ufficiale: ingaggiato Thiago Cionek|editorial=AvellinoToday|idioma=italiano|fecha=9 de agosto de 2023|fechaacceso=10 de agosto de 2023}}</ref>
|{{ITA}}
|2023-2025
|-
|[[Cavese 1919]]<ref>{{cita web|url=https://www.tuttocavese.com/calciomercato/ufficiale-thiago-cionek-e-un-nuovo-calciatore-della-cavese-2235|título=Ufficiale - Thiago Cionek è un nuovo calciatore della Cavese|editorial=Tutto Cavese|idioma=italiano|fecha=16 de agosto de 2025|fechaacceso=16 de agosto de 2025}}</ref>
|{{ITA}}
|2025-
|}

== Palmarés ==

=== Campeonatos nacionales ===
{| class="wikitable center" style="text-align:center"
|-
!width=160|Título
!width=140|Club
!width=140|País
!width=95|Año
|-
|[[Copa de Polonia]]
|[[Jagiellonia Białystok]]
|{{POL}}
|2009-10
|-
|[[Supercopa polaca de fútbol|Supercopa polaca]]
|Jagiellonia Białystok
|{{POL}}
|2010
|}

== Referencias ==
{{listaref}}

== Enlaces externos ==
* [http://www.90minut.pl/kariera.php?id=10612 Thiago Rangel Cionek] en 90minut.pl (en polaco)
* [http://www.jagiellonia.neostrada.pl/kadra_thiago.htm Thiago Rangel Cionek] {{Wayback|url=http://www.jagiellonia.neostrada.pl/kadra_thiago.htm |date=20160305225058 }} en jagiellonia.neostrada.pl (en polaco)
* [http://www.national-football-teams.com/player/55289/Thiago_Cionek.html Thiago Rangel Cionek] en national-football-teams.com

{{NF|1986||Rangel Cionek, Thiago}}

[[Categoría:Futbolistas de Brasil]]
[[Categoría:Futbolistas nacionalizados en Polonia]]
[[Categoría:Futbolistas del Clube de Regatas Brasil]]
[[Categoría:Futbolistas del Cuiabá Esporte Clube]]
[[Categoría:Futbolistas del Jagiellonia Białystok]]
[[Categoría:Futbolistas del Calcio Padova]]
[[Categoría:Futbolistas del Modena Football Club]]
[[Categoría:Futbolistas del Palermo Football Club]]
[[Categoría:Futbolistas de la S.P.A.L.]]
[[Categoría:Futbolistas de la Reggina 1914]]
[[Categoría:Futbolistas de la Unione Sportiva Avellino 1912]]
[[Categoría:Futbolistas del Cavese 1919]]
[[Categoría:Futbolistas de Polonia en la Eurocopa 2016]]
[[Categoría:Futbolistas de Polonia en la Copa Mundial de 2018]]

title: Datos personales

Nombre completo: Thiago Rangel Cionek

Nacimiento: Curitiba, Paraná, Brasil · 21 de abril de 1986 (39 años)

Nacionalidad(es): Brasileña · Polaca

Altura: 1,84 metros

title: Carrera deportiva

Deporte: Fútbol

title: Club profesional

Debut deportivo: 2005 · (Cuiabá E. C.)

Club: Cavese 1919

Liga: Serie C

Posición: Defensa

title: Selección nacional

Selección: Polonia


text:
# Amparo Rubiales
Amparo Rubiales Torrejón (Madrid, 20 October 1945) is a Spanish politician who belongs to the political party PSOE and is ex-counsellor of the Junta de Andalucía. She holds a PhD in Laws, and is a lawyer and Senior Lecturer of Administrative Law at the University of Seville.

## Professional trajectory and feminism
In its professional trajectory, she belonged to the Communist Party until 1982, and was councilor in the council of Seville and vice-president of the Provincial Deputation of Seville (1979-1981).  Between 1982 and 1986 she was in the PSOE but she was also a member of the Parliament of Andalusia (1982-1986). In 1971, she married Manuel Ramón Alarcón, having two children with him: Ramón and Clara. The marriage broke up in 1981.
When she was a young woman, Rubiales was involved in a political activist work against Franco's dictatorship. After that, she started a political career which lasted thirty years and finished in 2004. In relation with her political affiliation, in 1975 she joined the PCE, but in 1982 she resigned and joined the PSOE. She has worked as a councilor, vice-president of the council, vice-president of the Congress, senator and deputy, and she was the first female member of the Andalusian Government and the first woman working as a deputy of the central government. In April 2017, she is still a member of the Council of State and a feminist activist of PSOE. Its mission is to promote equality between men and women.
In 2015, the Minister of Economy and Knowledge proposed to the Governing Council to approve the nomination of the presidents of the Universities' Social Councils. That gave Amparo Rubiales Torrejón the opportunity to preside the organ of Pablo de Olavide University as the principal responsible of the Social Council. The following year, and still working in the Social Council, La Asociación de Mujeres Investigadoras y Tecnólogas awarded Rubiales for her efficient contribution to improve the position and visibility of women in science and technology.

## Politics
Amparo was the first female member working in the Andalusian Government as the councilor of Presidency in the first Andalusian Government (1982-1984). She was named to take part in the Spanish Senate on 22 June 1986, when she belonged the Socialist Parliamentary Group. She was in the organs of the Permanent Deputation, as a deputy (from 15 June 1986 to 20 November 1989) and four times as a spokesperson in committees: in the Committee of Autonomies, Organization and Territorial Administration (from 16 September 1986 to 2 September 1989), the Justice Committee (from 17 September 1986 to 2 September 1989), the Committee of the Government Presidency and the Interior (from 17 September 1986 to 30 September 1989) and in the monitoring committee of the Interterritorial Compensation Fund (from 17 September 1986 to 2 September 1989). In 1991, Rubiales came back to Seville as a councilor and a spokesperson of the Socialist Municipal Group. She was National deputy in 1993 and between 1996 and 2000, Civil governor of Seville and delegate of the Andalusian Government between 1993 and 1996 assuming the Deputy Secretary-General of the Socialist Parliamentary Group. Between 2000 and 2004, Amparo was the second vice-president of the Congress of Deputies. She was a member of the Advisory Council of Andalusia (2005-2008) and also an elective State Councilor from 2008 to 2012. In addition, she was a member of the World Interparliamentary Union and the president of the Parliamentary Friendship Group with Italy, Greece and Argentina.

## Controversies
In July 2012 she was appointed president for the PSOE-A, a position from which she resigned on June 8, 2023, after calling the general coordinator of the Popular Party Elías Bendodo a "Nazi Jew". She admitted she used someone's religion, origin, or ethnicity for political criticism. No other politician was identified with his origin or religion.

## Works
| Title                            | Editorial                                           | Publication date | No.. of Pages |
| Una mujer de mujeres             | Aguilar                                             | 1-09-2008        | 200           |
| La región: historia y actualidad | Universidad de Sevilla. Secretario de Publicaciones | 1-02-1973        | 430           |
| Mujeres, derecho y sociedad      | Fundación El Monte (Seville)                        | 10-01-1996       | 344           |

## Conferences
'La mujer frente al derecho' took place in Seville on 8 February 1968.
'La conquista de los derechos de las mujeres' at Centro de la Información a la Mujer in San Roque on 6 March 2014.
'Del derecho al voto a la democracia paritaria 'as president of the Clara Campoamor forum at Casa de la Provincia, Seville, on 4 April 2006.
'Saber pactar': the possible coalitions at the Faculty of Law at the University of Sevilla on 4 February 2016.

wikiname: enwiki

title: Amparo Rubiales

in_language: en

wikitext:
{{Short description|Spanish politician}}
{{Expand Spanish|topic=bio|name=Amparo Rubiales|date=April 2021}}

[[File:Amparo Rubiales Feminario 2017.jpg|thumb|300px|Amparo Rubiales Feminario 2017]]

'''Amparo Rubiales Torrejón''' (Madrid, 20 October 1945) is a Spanish politician who belongs to the political party [[Spanish Socialist Workers' Party|PSOE]] and is ex-counsellor of the [[Regional Government of Andalusia|Junta de Andalucía]]. She holds a PhD in Laws, and is a lawyer and Senior Lecturer of Administrative Law at the [[University of Seville]].

==Professional trajectory and feminism  ==
In its professional trajectory, she belonged to the [[Communist Party of Spain|Communist Party]] until 1982, and was councilor in the council of Seville and vice-president of the Provincial Deputation of Seville (1979-1981).  Between 1982 and 1986 she was in the PSOE but she was also a member of the Parliament of Andalusia (1982-1986). In 1971, she married Manuel Ramón Alarcón, having two children with him: Ramón and Clara. The marriage broke up in 1981.

When she was a young woman, Rubiales was involved in a political activist work against [[Francoist Spain|Franco's dictatorship]]. After that, she started a political career which lasted thirty years and finished in 2004. In relation with her political affiliation, in 1975 she joined the PCE, but in 1982 she resigned and joined the PSOE. She has worked as a councilor, vice-president of the council, vice-president of the Congress, senator and deputy, and she was the first female member of the Andalusian Government and the first woman working as a deputy of the central government. In April 2017, she is still a member of the Council of State and a feminist activist of PSOE. Its mission is to promote equality between men and women.<ref>{{Cite news|url=http://www.20minutos.es/noticia/2612480/0/junta-nombra-amparo-rubiales-presidenta-consejo-social-upo/|title=La Junta nombra a Amparo Rubiales presidenta del Consejo Social de la UPO - 20minutos.es|last=20Minutos|work=20minutos.es - Últimas Noticias|access-date=2017-06-16}}</ref>

In 2015, the Minister of Economy and Knowledge proposed to the Governing Council to approve the nomination of the presidents of the Universities' Social Councils. That gave Amparo Rubiales Torrejón the opportunity to preside the organ of [[Pablo de Olavide University]] as the principal responsible of the Social Council.<ref>{{Cite news|url=http://www.20minutos.es/noticia/2612480/0/junta-nombra-amparo-rubiales-presidenta-consejo-social-upo/|title=La Junta nombra a Amparo Rubiales presidenta del Consejo Social de la UPO - 20minutos.es|last=20Minutos|work=20minutos.es - Últimas Noticias|access-date=2017-06-16}}</ref> The following year, and still working in the Social Council, La Asociación de Mujeres Investigadoras y Tecnólogas awarded Rubiales for her efficient contribution to improve the position and visibility of women in science and technology.<ref>{{Cite web|url=https://www.upo.es/diario/institucional/2016/09/amparo-rubiales-pilar-aranda-y-benito-zambrano-premiados-por-la-asociacion-de-mujeres-investigadoras-y-tecnologas/|title=Amparo Rubiales, Pilar Aranda y Benito Zambrano, premiados por la Asociación de Mujeres Investigadoras y Tecnólogas {{!}} DUPO – Diario de la Universidad Pablo de Olavide de Sevilla|website=www.upo.es|date=30 September 2016 |language=es-ES|access-date=2017-06-16}}</ref>

== Politics  ==
Amparo was the first female member working in the Andalusian Government as the councilor of Presidency in the first Andalusian Government (1982-1984). She was named to take part in the Spanish Senate on 22 June 1986, when she belonged the Socialist Parliamentary Group. She was in the organs of the [[Permanent Deputation]], as a deputy (from 15 June 1986 to 20 November 1989) and four times as a spokesperson in committees: in the Committee of Autonomies, Organization and Territorial Administration (from 16 September 1986 to 2 September 1989), the Justice Committee (from 17 September 1986 to 2 September 1989), the Committee of the Government Presidency and the Interior (from 17 September 1986 to 30 September 1989) and in the monitoring committee of the Interterritorial Compensation Fund (from 17 September 1986 to 2 September 1989).<ref>{{Cite web|url=http://www.senado.es/web/composicionorganizacion/senadores/composicionsenado/fichasenador/index.html?id1=10584&legis=3&id2=c|title=Ficha del Senador|last=España|first=Senado de|website=www.senado.es|language=es|access-date=2017-06-16}}</ref> In 1991, Rubiales came back to Seville as a councilor and a spokesperson of the Socialist Municipal Group. She was National deputy in 1993 and between 1996 and 2000, Civil governor of Seville and delegate of the Andalusian Government between 1993 and 1996 assuming the Deputy Secretary-General of the Socialist Parliamentary Group. Between 2000 and 2004, Amparo was the second vice-president of the Congress of Deputies. She was a member of the Advisory Council of Andalusia (2005-2008) and also an elective State Councilor from 2008 to 2012. In addition, she was a member of the World Interparliamentary Union and the president of the Parliamentary Friendship Group with Italy, Greece and Argentina.

==Controversies==
In July 2012 she was appointed president for the PSOE-A, a position from which she resigned on June 8, 2023, after calling the general coordinator of the Popular Party [[Elías Bendodo]] a "Nazi Jew".<ref>[https://www.eldiario.es/sevilla/dimite-presidenta-psoe-sevilla-llamar-nazi-numero-3-pp_1_10277954.html Amparo Rubiales dimite como presidenta del PSOE de Sevilla tras llamar “judío nazi” al número 3 del PP]</ref> She admitted she used someone's religion, origin, or ethnicity for political criticism. No other politician was identified with his origin or religion.<ref>https://elpais.com/espana/2023-06-08/dimite-amparo-rubiales-presidenta-del-psoe-de-sevilla-tras-llamar-judio-nazi-al-numero-tres-del-pp.html</ref>

== Works ==
{| class="wikitable"
|Title
|Editorial
|Publication date
|No.. of Pages
|-
|Una mujer de mujeres
|Aguilar
|1-09-2008
|200
|-
|La región: historia y actualidad
|Universidad de Sevilla. Secretario de Publicaciones
|1-02-1973
|430
|-
|Mujeres, derecho y sociedad
|Fundación El Monte (Seville)
|10-01-1996
|344
|}

== Conferences  ==
'La mujer frente al derecho' took place in Seville on 8 February 1968.<ref>{{Cite book|url=https://books.google.com/books?id=ITgpNnK7wuoC&q=amparo+rubiales&pg=PA112|title=Subversivos y malditos en la Universidad de Sevilla (1965-1977)|last=Carrillo-Linares|first=Alberto|date=2008|publisher=Centro de Estudios Andaluces|isbn=9788461273522|language=es}}</ref>

'La conquista de los derechos de las mujeres' at Centro de la Información a la Mujer in San Roque on 6 March 2014.<ref>{{Cite news|url=http://www.sanropolis.com/una-conferencia-de-amparo-rubiales-poesia-y-cuentacuentos-en-el-dia-de-la-mujer/|title=Una conferencia de Amparo Rubiales, poesía y cuentacuentos, en el Día de la Mujer {{!}} SANRÓPOLIS|date=2014-03-04|work=SANRÓPOLIS|access-date=2017-06-16|language=es-ES|archive-url=https://web.archive.org/web/20170407143627/http://www.sanropolis.com/una-conferencia-de-amparo-rubiales-poesia-y-cuentacuentos-en-el-dia-de-la-mujer/|archive-date=2017-04-07|url-status=dead}}</ref>

'Del derecho al voto a la democracia paritaria 'as president of the Clara Campoamor forum at Casa de la Provincia, Seville, on 4 April 2006.<ref>{{Cite news|url=http://elpais.com/diario/2006/04/05/andalucia/1144189336_850215.html|title=Amparo Rubiales rescata la figura de Clara Campoamor y su logro político|date=2006-04-05|work=EL PAÍS|access-date=2017-06-16|language=es}}</ref>

'Saber pactar': the possible coalitions at the Faculty of Law at the University of Sevilla on 4 February 2016.<ref>{{Cite web|url=http://comunicacion.us.es/agenda/lunes-1-febrero-2016-1142/conferencia-saber-pactar-las-coaliciones-posibles|title=Conferencia 'Saber pactar: las coaliciones posibles' {{!}} Dirección de Comunicación|website=comunicacion.us.es|access-date=2017-06-16|archive-date=2017-04-07|archive-url=https://web.archive.org/web/20170407053823/http://comunicacion.us.es/agenda/lunes-1-febrero-2016-1142/conferencia-saber-pactar-las-coaliciones-posibles|url-status=dead}}</ref>

==References  ==
{{Reflist}}
# Sevilla, Diario de. [http://www.diariodesevilla.es/sevilla/aportacion-politica-servido-espejo-mujeres_0_457454360.html «"Mi gran aportación política es haber servido de espejo para otras mujeres"»]. ''Diario de Sevilla''. Consultado el 3 de abril de 2017.
# 20Minutos. [http://www.20minutos.es/noticia/2612480/0/junta-nombra-amparo-rubiales-presidenta-consejo-social-upo/ «La Junta nombra a Amparo Rubiales presidenta del Consejo Social de la UPO - 20minutos.es»]. ''20minutos.es - Últimas Noticias''. Consultado el 6 de abril de 2017.
#  [https://www.upo.es/diario/institucional/2016/09/amparo-rubiales-pilar-aranda-y-benito-zambrano-premiados-por-la-asociacion-de-mujeres-investigadoras-y-tecnologas/ «Amparo Rubiales, Pilar Aranda y Benito Zambrano, premiados por la Asociación de Mujeres Investigadoras y Tecnólogas | DUPO – Diario de la Universidad Pablo de Olavide de Sevilla»]. ''www.upo.es'' (en español de España). Consultado el 6 de abril de 2017.
#  España, Senado de. [http://www.senado.es/web/composicionorganizacion/senadores/composicionsenado/fichasenador/index.html?id1=10584&legis=3&id2=c «Ficha del Senador»]. ''www.senado.es''. Consultado el 6 de abril de 2017.
# Carrillo-Linares, Alberto (1 de enero de 2008). [https://books.google.com/books?id=ITgpNnK7wuoC&q=amparo+rubiales&pg=PA112 ''Subversivos y malditos en la Universidad de Sevilla (1965-1977)'']. Centro de Estudios Andaluces. {{ISBN|9788461273522}}. Consultado el 14 de abril de 2017.
#  [https://web.archive.org/web/20170407143627/http://www.sanropolis.com/una-conferencia-de-amparo-rubiales-poesia-y-cuentacuentos-en-el-dia-de-la-mujer/ «Una conferencia de Amparo Rubiales, poesía y cuentacuentos, en el Día de la Mujer | SANRÓPOLIS»]. ''SANRÓPOLIS'' (en español de España). 4 de marzo de 2014. Consultado el 14 de abril de 2017.
#  País, Ediciones El (5 de abril de 2006). [http://elpais.com/diario/2006/04/05/andalucia/1144189336_850215.html «Amparo Rubiales rescata la figura de Clara Campoamor y su logro político»]. ''EL PAÍS''. Consultado el 14 de abril de 2017.
#  [http://comunicacion.us.es/agenda/lunes-1-febrero-2016-1142/conferencia-saber-pactar-las-coaliciones-posibles «Conferencia ‘Saber pactar: las coaliciones posibles’ | Dirección de Comunicación»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20170407053823/http://comunicacion.us.es/agenda/lunes-1-febrero-2016-1142/conferencia-saber-pactar-las-coaliciones-posibles |date=2017-04-07 }}. ''comunicacion.us.es''. Consultado el 14 de abril de 2017.

== External links ==
* [http://www.parlamentodeandalucia.es/opencms/export/portal-web-parlamento/externo/memoriahistorica-1982-2004/0461.html?image=imagenes/fichas/d330.gif Amparo Rubiales Torrejón - Ficha en el Parlamento andaluz]
* [https://web.archive.org/web/20070323223906/http://www.senado.es/solotexto/senadores/10584/ficha.html Amparo Rubiales Torrejón - Ficha en el Senado]
* [http://www.congreso.es/portal/page/portal/Congreso/Congreso/Diputados/BusqForm?_piref73_1333155_73_1333154_1333154.next_page=/wc/fichaDiputado&idDiputado=93&idLegislatura=7 Amparo Rubiales Torrejón - Ficha en el Congreso]
* [https://twitter.com/amparorubiales Cuenta de Twitter de Amparo Rubiales]

{{Authority control}}

{{DEFAULTSORT:Rubiales, Amparo}}
[[Category:Spanish Socialist Workers' Party politicians]]
[[Category:1945 births]]
[[Category:Living people]]
[[Category:Politicians from Madrid]]
[[Category:Academic staff of the University of Seville]]
[[Category:Spanish feminists]]
[[Category:Spanish socialist feminists]]