text:
# Erica marifolia
Erica marifolia là một loài thực vật có hoa trong họ Thạch nam. Loài này được Aiton mô tả khoa học đầu tiên năm 1789.

wikiname: viwiki

title: Erica marifolia

in_language: vi

wikitext:
{{tiêu đề nghiêng}}
{{Bảng phân loại
| name = ''Erica marifolia''
| status =
| status_system =
| status_ref =
| image =
| image_caption =
| regnum = [[Thực vật|Plantae]]
| unranked_divisio = [[Thực vật có hoa|Angiospermae]]
| unranked_classis = [[Thực vật hai lá mầm thật sự|Eudicots]]
| ordo = [[Bộ Thạch nam|Ericales]]
| familia = [[họ Thạch nam|Ericaceae]]
| genus = ''[[Erica]]''
| species = '''''E. marifolia'''''
| binomial = ''Erica marifolia''
| binomial_authority = Aiton, 1789
}}
'''''Erica marifolia''''' là một loài [[thực vật có hoa]] trong [[họ Thạch nam]]. Loài này được Aiton mô tả khoa học đầu tiên năm 1789.<ref>{{chú thích web|url=http://www.theplantlist.org/tpl1.1/record/kew-2793795| title=''Erica marifolia''|access-date =ngày 7 tháng 6 năm 2013| author=The Plant List | year =2010}}</ref>

==Chú thích==
{{tham khảo|30em}}

==Liên kết ngoài==
*{{commonscat-inline|Erica marifolia}}
*{{wikispecies-inline|Erica marifolia}}

[[Thể loại:Chi Thạch nam]]
[[Thể loại:Thực vật được mô tả năm 1789]]

{{Ericoideae-stub}}

title: Phân loại khoa học

Giới (regnum): Plantae

(không phân hạng): Angiospermae Eudicots

Bộ (ordo): Ericales

Họ (familia): Ericaceae

Chi (genus): Erica

Loài (species): E. marifolia

title: Danh pháp hai phần

Danh pháp hai phần: Erica marifolia · Aiton, 1789


text:
# مارتن ويبر (متزلج قفز)
مارتن ويبر (بالألمانية: Martin Weber) (و. 1954  م) هو متزلج قفز، ورياضي من ألمانيا، وألمانيا الشرقية، شارك في الألعاب الأولمبية الشتوية 1980.

## روابط خارجية
- مارتن ويبر على موقع الاتحاد الدولي للتزلج (القفز التزلجي) (الإنجليزية)
- مارتن ويبر على موقع أوليمبيديا (الإنجليزية)

wikiname: arwiki

title: مارتن ويبر (متزلج قفز)

in_language: ar

wikitext:
{{عن|3=مارتن ويبر (توضيح)}}

{{يتيمة|تاريخ=أكتوبر 2019}}
{{صندوق معلومات شخص
| الإسم	=
| الاسم الأصلي	=
| الصورة	=
| تعليق الصورة	=
| تاريخ الولادة =
| مكان الولادة =
| تاريخ الوفاة =
| سبب الوفاة	=
| مكان الدفن	=
| الإقامة	=
| الجنسية	=
| العرقية	=
| منشأ	=
| الاسم عند الولادة	=
| الكنية	=
| الديانة	=
| الحزب	=
| الزوج	=
| المهنة	=
| مجال العمل	=
| أعمال بارزة	=
| المدرسة الأم	=
| تأثر بـ	=
| أثر في	=
| الجوائز	=
| التوقيع	=
| الموقع الرسمي	=
| ملاحظات	=
}}
'''مارتن ويبر''' {{لغة-ألمانية|Martin Weber}} (و. {{عام م|1954|}}) هو [[قفز تزلجي|متزلج قفز]]، و[[رياضي]] من ألمانيا، وألمانيا الشرقية، شارك في [[الألعاب الأولمبية الشتوية 1980]].<ref>{{استشهاد ويب| مسار = https://www.fis-ski.com/DB/general/athlete-biography.html?sectorcode=JP&competitorid=65534 | عنوان = معلومات عن مارتن ويبر (متزلج قفز) على موقع data.fis-ski.com | ناشر = data.fis-ski.com| مسار أرشيف = https://web.archive.org/web/20201027030214/https://www.fis-ski.com/DB/general/athlete-biography.html?sectorcode=JP&competitorid=65534 | تاريخ أرشيف = 27 أكتوبر 2020 }}</ref><ref>{{استشهاد ويب| مسار = https://www.sports-reference.com/olympics.html | عنوان = معلومات عن مارتن ويبر (متزلج قفز) على موقع sports-reference.com | ناشر = sports-reference.com| مسار أرشيف = https://web.archive.org/web/20200417230332/https://www.sports-reference.com/olympics/athletes/we/martin-weber-1.html | تاريخ أرشيف = 17 أبريل 2020 }}</ref>

== روابط خارجية ==
* {{روابط رياضية}}
== مراجع ==
{{مراجع}}
{{شريط بوابات|أعلام|ألعاب أولمبية|ألمانيا|ألمانيا الشرقية|رياضة}}
{{بذرة متزلج قفز ألماني}}

[[تصنيف:متزلجو قفز ذكور ألمانيون شرقيون]]
[[تصنيف:أشخاص أحياء]]
[[تصنيف:رياضيون من تورينغن]]
[[تصنيف:متزلجو قفز ألمان]]
[[تصنيف:متزلجو قفز في الألعاب الأولمبية الشتوية 1980]]
[[تصنيف:متزلجون قفز أولمبيون من ألمانيا الشرقية]]
[[تصنيف:مواليد 1954]]
[[تصنيف:متزحلقون من تورينغن]]

title: معلومات شخصية

مواطنة: ألمانيا · ألمانيا الشرقية

الطول: 173 سنتيمتر

الوزن: 64 كيلوغرام

title: الحياة العملية

المهنة: متزلج قفز

اللغات: الألمانية

الرياضة: القفز التزلجي

الحياة العملية: تعديل مصدري - تعديل


text:
# Royal Vancouver Yacht Club
The Royal Vancouver Yacht Club (RVYC) is a yacht club located in Vancouver, British Columbia. Royal Vancouver Yacht Club currently operates two marinas, the one at Jericho Beach in English Bay and another in Coal Harbour. The Jericho site includes a clubhouse, two restaurants, and berths enough for 350 as well as a dinghy dock. In 2017 the award-winning Dock Building was completed, designed by Michael Green Architecture, providing offices for the Harbour Master, instruction and amenity space and workshops to maintain boats, sails, and gear. The Coal Harbour site has approximately 350 berths, some with covered moorage, and is the location of the floating restaurant called The Mermaid Inn. The club also has seven offshore stations in BC waters.

## History
The club was founded as the Vancouver Yacht Club in 1903. The club officially became the 'Royal Vancouver Yacht Club' in 1906. J. Kennerly Bryan and his partner Mr. Waterson designed the Royal Vancouver Yacht Club club house in Stanley park (1910). The permanent yacht club located at Jericho Beach was opened 21 years later in 1927. Fred Laughton Townley & Mr. Matheson designed the Royal Vancouver Yacht Club club house on Point Grey Road at Highbury Street in 1926
In 1940–41, the Royal Canadian Navy Reserves scheme for training yacht club members developed the first central registry system.
In 1970, George A Cran edited 'Annals of the Royal Vancouver Yacht Club, 1903–1970' which was condensed and rewritten from records of G.B. Warren, first historian of the club, and the personal recollections of the members of the History Committee, R.V.Y.C., by Norman Hacking.' The Club Annals provides a history of the RVYC's "founding, granting of the Royal Charter, prominent early yachtsmen, racing contests and trophies, officers of the Club, and a general review of sail and power boat activity for sixty-two years in the waters of Burrard Inlet and English Bay, Vancouver, B.C., and Gulf of Georgia, British Columbia, Canada."
In 1986, M. Watson MacCrostie edited 'Annals of the Royal Vancouver Yacht Club, 1971–1985': an updating of the history of Club's members, boats, events and trophies as they appear (or have been amended) in the Year Books, Seabreezes and Annual Reports of the years 1971–1985. The information was taken and rewritten from the records and pictures in the Archives of the Club
In 2003, as part of the Club's centennial celebrations, James P Delgado wrote 'Racers and rovers: 100 years of the Royal Vancouver Yacht Club.'

## Traditions
The Royal Vancouver Yacht Club has a collection of model yachts. 'My Calliope', for example, designed by naval architect Jack Hargrave was donated to the club on 31 May 2012.

## List of Offshore stations
- Tugboat Island, Silva Bay (1960)
- Alexandra Island, Centre Bay (1965)
- Secret Cove, Sunshine Coast (1972)
- Salt Spring Island, Scott Point (1977)
- Wigwam Inn, Indian Arm (1985)
- Garden Bay, Sunshine Coast (1989)
- Cortes Island, Cortes Bay (1993)

## Notable members
- Colin Hansen, former provincial politician
- Jimmy Pattison, businessman
- Jason Priestley, actor
- Nardwuar, radio personality
- Andrew Saxton, former federal politician
- Chip Wilson, founder Lululemon

wikiname: enwiki

title: Royal Vancouver Yacht Club

in_language: en

wikitext:
{{Short description|Yacht club in Canada}}
{{Use dmy dates|date=December 2017}}
{{Infobox yacht club
| clubname = Royal Vancouver Yacht Club
| emblem = Royal-Vancouver-Yacht-Club-e1521237557356.jpg
| burgee = Burgee of Royal Vancouver YC.svg
| nickname =  Royal Van
| short name = RVYC
| founded  = 1903
| location = 3811 Point Grey Road
[[Vancouver]], [[British Columbia]]
V6R 1B3
| commodore  = Leigh Stratton
| general manager = Jeff Merrin
| website  = http://www.royalvan.com
}}
[[File:Royal Vancouver Yacht Club 201807.jpg|thumb|260px|Royal Vancouver Yacht Club Coal Harbour Station]]
The '''Royal Vancouver Yacht Club''' ('''RVYC''') is a yacht club located in [[Vancouver]], British Columbia. Royal Vancouver Yacht Club currently operates two marinas, the one at [[Jericho Beach]] in [[English Bay (Vancouver)|English Bay]] and another in [[Coal Harbour]]. The Jericho site includes a clubhouse, two restaurants, and berths enough for 350 as well as a dinghy dock. In 2017 the award-winning Dock Building was completed, designed by [[Michael Green Architecture]], providing offices for the Harbour Master, instruction and amenity space and workshops to maintain boats, sails, and gear.<ref>{{Cite web|url=https://www.canadianarchitect.com/michael-green-dock-building-vancouver-yacht-club/|title=Michael Green's Dock Building brings new presence to Vancouver Yacht Club|date=2018-06-11|website=Canadian Architect|language=en-US|access-date=2019-07-03}}</ref> The Coal Harbour site has approximately 350 berths, some with covered moorage, and is the location of the floating restaurant called The Mermaid Inn.<ref name="ref2">{{cite web |url=http://www.royalvan.com/club_facilities.asp |title=Royal Vancouver Yacht Club |website=www.royalvan.com |url-status=dead |archive-url=https://web.archive.org/web/20021207055355/http://royalvan.com/club_facilities.asp |archive-date=2002-12-07}} </ref> The club also has seven offshore stations in BC waters.

==History==
The club was founded as the Vancouver Yacht Club in 1903.<ref name="ref1">{{cite web |url=http://www.royalvan.com/club_history.asp |title=Royal Vancouver Yacht Club |website=www.royalvan.com |url-status=dead |archive-url=https://web.archive.org/web/20030308163849/http://royalvan.com/club_history.asp |archive-date=2003-03-08}} </ref> The club officially became the 'Royal Vancouver Yacht Club' in 1906. J. Kennerly Bryan and his partner Mr. Waterson designed the Royal Vancouver Yacht Club club house in Stanley park (1910).<ref>http://dictionaryofarchitectsincanada.org/architects/view/1231 J. Kennerly Bryan Dictionary of Architects in Canada</ref> The permanent yacht club located at [[Jericho Beach]] was opened 21 years later in 1927.<ref name="ref1"/> [[Fred Townley|Fred Laughton Townley]] & Mr. Matheson designed the Royal Vancouver Yacht Club club house on Point Grey Road at Highbury Street in 1926<ref>
http://dictionaryofarchitectsincanada.org/architects/view/1360 Fred Laughton Townley Dictionary of Architects in Canada</ref>

In 1940–41, the [[Royal Canadian Navy Reserves]] scheme for training yacht club members developed the first central registry system.<ref>http://collectionscanada.gc.ca/ourl/res.php?url_ver=Z39.88-2004&url_tim=2012-07-14T14%3A20%3A40Z&url_ctx_fmt=info%3Aofi%2Ffmt%3Akev%3Amtx%3Actx&rft_dat=893484&rfr_id=info%3Asid%2Fcollectionscanada.gc.ca%3Apam&lang=eng Royal Canadian Naval Reserve – Scheme for Training Yacht Club Members</ref>

In 1970, George A Cran edited 'Annals of the Royal Vancouver Yacht Club, 1903–1970' which was condensed and rewritten from records of G.B. Warren, first historian of the club, and the personal recollections of the members of the History Committee, R.V.Y.C., by Norman Hacking.' The Club Annals provides a history of the RVYC's "founding, granting of the Royal Charter, prominent early yachtsmen, racing contests and trophies, officers of the Club, and a general review of sail and power boat activity for sixty-two years in the waters of Burrard Inlet and English Bay, Vancouver, B.C., and Gulf of Georgia, British Columbia, Canada."<ref>'Annals of the Royal Vancouver Yacht Club, 1903–1970 (Vancouver, Royal Vancouver Yacht Club,1984)</ref>

In 1986, M. Watson MacCrostie edited 'Annals of the Royal Vancouver Yacht Club, 1971–1985': an updating of the history of Club's members, boats, events and trophies as they appear (or have been amended) in the Year Books, Seabreezes and Annual Reports of the years 1971–1985. The information was taken and rewritten from the records and pictures in the Archives of the Club<ref>M. Watson MacCrostie edited 'Annals of the Royal Vancouver Yacht Club, 1971–1985' (Vancouver, B.C. : Royal Vancouver Yacht Club, 1986)</ref>

In 2003, as part of the Club's centennial celebrations, James P Delgado wrote 'Racers and rovers: 100 years of the Royal Vancouver Yacht Club.'<ref>James P Delgado 'Racers and rovers: 100 years of the Royal Vancouver Yacht Club.'(Vancouver: Douglas & McIntyre, 2003)</ref>

==Traditions==
The Royal Vancouver Yacht Club has a collection of model yachts. 'My Calliope', for example, designed by naval architect Jack Hargrave was donated to the club on 31 May 2012.<ref>http://www.royalvan.com/announcements/history-committee-my-calliope 'My Calliope' model @ RVYC</ref>

==List of Offshore stations==
*[[Tugboat Island]], Silva Bay (1960)
*[[Alexandra Island]], Centre Bay (1965)
*[[Secret Cove]], Sunshine Coast (1972)
*[[Salt Spring Island]], Scott Point (1977)
*[[Wigwam Inn]], Indian Arm (1985)
*[[Garden Bay]], Sunshine Coast (1989)
*[[Cortes Island]], Cortes Bay (1993)

==Notable members==
*[[Colin Hansen]], former provincial politician
*[[Jimmy Pattison]], businessman
*[[Jason Priestley]], actor
*[[Nardwuar]], radio personality
*[[Andrew Saxton]], former federal politician
*[[Chip Wilson]], founder Lululemon

==See also==
{{Portal|Canada|Sports}}
*[[List of International Council of Yacht Clubs members]]

==Notes==
{{Reflist|33em}}

==References==
*'Annals of the Royal Vancouver Yacht Club, 1903–1965: A history of organized racing and cruising in British Columbia Coastal Waters' (Vancouver, 1965, Royal Vancouver Yacht Club)
*'Annals of the Royal Vancouver Yacht Club, 1971–1985: A history of organized racing and cruising in British Columbia Coastal Waters' (Vancouver, 1986, Royal Vancouver Yacht Club)

==External links==
{{Commons}}
* [http://www.pch.gc.ca/progs/cpsc-ccsp/fr-rf/prefix_e.cfm List of Civilian organizations with prefix "Royal" – Heritage Canada.]
* List of civilian organizations with the prefix "Royal" prepared by the [http://www.canadianheritage.gc.ca/progs/cpsc-ccsp/fr-rf/prefix_e.cfm Department of Canadian Heritage]
*[http://collectionscanada.gc.ca/lac-bac/results/images?form=images_simple&lang=eng&startRecord=1&sortBy=score+desc&digitalContentInd=1&query=Royal+Vancouver+Yacht+Club&mediaType=1200 Library and Archives Canada Images of Royal Vancouver Yacht Club]
*[http://marinas.com/search/?search=1&q=Royal+Vancouver+Yacht+Club on Marinas.Com]
*[https://www.flickr.com/search/show/?q=%22Royal+Vancouver+Yacht+Club%22+not+wedding&mt=photos&adv=1 RVYC slideshow on Flickr]
*[https://www.youtube.com/results?search_query=%22Royal+Vancouver+Yacht+Club%22&oq=%22Royal+Vancouver+Yacht+Club%22&gs_l=youtube.3..0.7735.10797.0.11094.2.2.0.0.0.0.1547.1547.8-1.1.0...0.0.uurE-ZI8z9s Royal Vancouver Yacht Club on YouTube]

{{Vancouver landmarks}}
{{Authority control}}
{{Coord|43.6746|-79.3996|type:landmark_region:CA-BC|display=title}}

[[Category:Royal yacht clubs]]
[[Category:Yacht clubs in Canada]]
[[Category:Sports venues in Vancouver]]
[[Category:1903 establishments in British Columbia]]
[[Category:History of Vancouver]]
[[Category:Buildings and structures completed in 1927]]
[[Category:Sport in Vancouver]]
[[Category:Buildings and structures in Vancouver]]
[[Category:Culture of Vancouver]]
[[Category:Clubs and societies based in Vancouver]]
[[Category:Tourist attractions in Vancouver]]

title: Royal Vancouver Yacht Club

Nickname(s): Royal Van

Short name: RVYC

Location: 3811 Point Grey Road · Vancouver, British Columbia · V6R 1B3

Commodore: Leigh Stratton


text:
# Asociación para el Progreso de la Dirección
La Asociación para el Progreso de la Dirección (APD) es una entidad privada e independiente creada en 1956 sin ánimo de lucro, declarada de utilidad pública y de ámbito internacional que tiene como objetivo construir el Bien Común a través del desarrollo profesional y personal de directivos y empresarios, junto a empresas y profesionales que creen, como nosotros, en la necesidad de una sociedad más fuerte, dinámica y preparada para afrontar los retos presentes y futuros. Alejada de todo planteamiento político o de cuanto represente la defensa de intereses corporativos y profesionales, APD ha conseguido, gracias a su objetividad e independencia, ser uno de los más prestigiosos foros de debate y contactos a nivel nacional e internacional.
La innovación ha sido uno de los elementos que han dirigido la Asociación desde su nacimiento. En APD se está en permanente vigilancia para debatir sobre las últimas tendencias en formatos atractivos y eficaces para los asistentes a las distintas jornadas, seminarios y cursos que se organizan.
APD favorece el debate, el intercambio de experiencias y de ideas desde el más absoluto respeto a la diversidad y a las opiniones de todos, no tomando partido por ninguna de ellas.

## Historia
La Asociación para el Progreso de la Dirección, creada en 1956, es una entidad privada, sin ánimo de lucro, declarada de utilidad pública, de orientación y de contactos a nivel directivo, cuyo principal objetivo es promover el intercambio de ideas, conocimientos y experiencias entre los directivos. Desde la formación y la información se persigue colaborar en el desarrollo profesional y personal de los mismos. Alejada de todo planteamiento político o de cuanto represente la defensa de intereses corporativos y profesionales, APD ha conseguido, gracias a su objetividad e independencia, ser uno de los más prestigiosos centros de formación, información y contactos a nivel nacional.
Durante su primera etapa APD vivió bajo la inspiración del AMA (American Management Association), teniendo como objetivos profesionalizar la dirección de empresas y ofrecer un foro tanto para la difusión de modernas ideas y técnicas de gestión empresarial, como para la formación y el intercambio de experiencias e ideas entre directivos. Sus instrumentos se concretaban en el desarrollo de programas de actividades y publicaciones que fueran útiles para los asociados, pero que al mismo tiempo contribuyeran al prestigio y la visibilidad de a APD.
En el inicio del nuevo siglo APD acomete una nueva estructura territorial que permite a la Asociación no solo tener una mayor presencia en la geografía española, sino adecuar los objetivos generales a las sensibilidades y necesidades específicas de cada zona. Actualmente, APD tiene actividad en la gran mayoría de nuestra geografía, con presencia propia en 15 comunidades autónomas, a través de su estructura de Zonas: Zona Centro (Madrid, Castilla-La Mancha, Aragón y Castilla y León), Zona Norte (País Vasco, Navarra y Cantabria), Zona Mediterránea (Cataluña e Islas Baleares), Zona Noroeste (Galicia y Asturias), Zona Levante (Comunidad Valenciana y Murcia), Zona Canarias y Zona Sur (Andalucía).
En 2005 se creó APD Maroc, en 2013 APD Colombia, en 2014 APD Perú y en 2016 APD Ecuador y APD Portugal. En 2015 se constituyó APD Internacional, con el objetivo de expandir el concepto y el modelo APD en todos aquellos países en los que pueda tener sentido y carezcan de una institución similar. Cada APD se constituye de forma independiente al resto.
Han presidido APD:
- Enrique García Ramal (1956-1970)
- Gabriel Barceló (1970-1976)
- Antonio Garrigues Walker (1976-1982)
- Claudio Boada (1982-1995)
- Enrique Moya (1995-2003)
- José María Aguirre González (2003-2011)[1]
- Rafael Miranda (desde 2011).

La APD fue dirigida hasta 1997 por Bernardino Herrero Nieto, miembro del equipo fundacional. En enero de 1998, Enrique Sánchez de León asumió la Dirección General de APD.
A fecha de 2016 contaba con 3.126 asociados. Sus actividades no solo se circunscriben a España sino que también existen APDs en Marruecos, Colombia, Perú, Ecuador y Portugal. En 2016 se realizaron un total de 594 a los que asistieron 53.737 personas, así como 2920 ponencias y 352 jornadas gratuitas para los asociados.

## Delegaciones
La Asociación para el Progreso de la Dirección (APD) tiene, además de su sede en Madrid, otras delegaciones repartidas por otras zonas de España:

##### Castilla-La Mancha
- Sede: Toledo.
- Presidente: Nicolás Rodríguez.

###### Aragón
- Sede: Zaragoza.
- Presidente: Félix Longas.

###### Castilla y León
- Sede: Valladolid.
- Presidente: Carlos Moro.

###### Cataluña
- Sede: Barcelona.
- Presidente: Pedro Fontana.

###### País Vasco
- Sede: Bilbao.
- Presidente: Fernando Querejeta.

###### Navarra
- Sede: Pamplona.
- Presidente: Benito Jiménez.

###### Cantabria
- Sede: Santander.
- Presidente: Miguel Antoñanzas.

###### Mallorca
- Sede: Palma de Mallorca.
- Presidente: Sebastián Escarrer.

###### Galicia
- Sede: Santiago de Compostela.
- Presidente: José María Arias.

###### Asturias
- Sede: Oviedo.
- Presidente: Pablo Junceda.

###### Andalucía
- Sede: Sevilla.
- Presidente: Mauricio González.

###### Comunidad Valenciana
- Sede: Valencia.
- Presidente: Íñigo Parra.

###### Andalucía
- Sede: Sevilla.
- Presidente: Mauricio González.

- Sede: Murcia.
- Presidente: Tomás Fuertes.

###### Canarias
- Sede: Santa Cruz de Tenerife.
- Presidente: Germán Suárez Calvo.

wikiname: eswiki

in_language: es

wikitext:
{{ficha de organización}}
La '''Asociación para el Progreso de la Dirección''' (APD) es una entidad privada e independiente creada en 1956 [[Organización sin ánimo de lucro|sin ánimo de lucro]], declarada de utilidad pública y de ámbito internacional que tiene como objetivo construir el Bien Común a través del desarrollo profesional y personal de directivos y empresarios, junto a empresas y profesionales que creen, como nosotros, en la necesidad de una sociedad más fuerte, dinámica y preparada para afrontar los retos presentes y futuros. Alejada de todo planteamiento político o de cuanto represente la defensa de intereses corporativos y profesionales, APD ha conseguido, gracias a su objetividad e independencia, ser uno de los más prestigiosos foros de debate y contactos a nivel nacional e internacional.

La innovación ha sido uno de los elementos que han dirigido la Asociación desde su nacimiento. En APD se está en permanente vigilancia para debatir sobre las últimas tendencias en formatos atractivos y eficaces para los asistentes a las distintas jornadas, seminarios y cursos que se organizan.

APD favorece el debate, el intercambio de experiencias y de ideas desde el más absoluto respeto a la diversidad y a las opiniones de todos, no tomando partido por ninguna de ellas.

== Historia ==
La Asociación para el Progreso de la Dirección, creada en 1956, es una entidad privada, sin ánimo de lucro, declarada de utilidad pública, de orientación y de contactos a nivel directivo, cuyo principal objetivo es promover el intercambio de ideas, conocimientos y experiencias entre los directivos. Desde la formación y la información se persigue colaborar en el desarrollo profesional y personal de los mismos. Alejada de todo planteamiento político o de cuanto represente la defensa de intereses corporativos y profesionales, APD ha conseguido, gracias a su objetividad e independencia, ser uno de los más prestigiosos centros de formación, información y contactos a nivel nacional.

Durante su primera etapa APD vivió bajo la inspiración del AMA (American Management Association), teniendo como objetivos profesionalizar la dirección de empresas y ofrecer un foro tanto para la difusión de modernas ideas y técnicas de gestión empresarial, como para la formación y el intercambio de experiencias e ideas entre directivos. Sus instrumentos se concretaban en el desarrollo de programas de actividades y publicaciones que fueran útiles para los asociados, pero que al mismo tiempo contribuyeran al prestigio y la visibilidad de a APD.

En el inicio del nuevo siglo APD acomete una nueva estructura territorial que permite a la Asociación no solo tener una mayor presencia en la geografía española, sino adecuar los objetivos generales a las sensibilidades y necesidades específicas de cada zona. Actualmente, APD tiene actividad en la gran mayoría de nuestra geografía, con presencia propia en 15 comunidades autónomas, a través de su estructura de Zonas: Zona Centro (Madrid, Castilla-La Mancha, Aragón y Castilla y León), Zona Norte (País Vasco, Navarra y Cantabria), Zona Mediterránea (Cataluña e Islas Baleares), Zona Noroeste (Galicia y Asturias), Zona Levante (Comunidad Valenciana y Murcia), Zona Canarias y Zona Sur (Andalucía).

En 2005 se creó APD Maroc, en 2013 APD Colombia, en 2014 APD Perú y en 2016 APD Ecuador y APD Portugal. En 2015 se constituyó APD Internacional, con el objetivo de expandir el concepto y el modelo APD en todos aquellos países en los que pueda tener sentido y carezcan de una institución similar. Cada APD se constituye de forma independiente al resto.

Han presidido APD:
* Enrique García Ramal (1956-1970)
* Gabriel Barceló (1970-1976)
* [[Antonio Garrigues Walker]] (1976-1982)
* Claudio Boada (1982-1995)
* Enrique Moya (1995-2003)
* José María Aguirre González (2003-2011)<ref>[http://www.elpais.com/articulo/economia/APD/nombrara/nuevo/presidente/Jose/Maria/Aguirre/elpepieco/20030410elpepieco_15/Tes Nombramiento de José María Aguirre como presidente de APD recogido en ''El País'']</ref>
* Rafael Miranda (desde 2011).

La APD fue dirigida hasta 1997 por Bernardino Herrero Nieto, miembro del equipo fundacional. En enero de 1998, Enrique Sánchez de León asumió la Dirección General de APD.<ref>[http://www.elmundo.es/elmundo/2010/11/18/paisvasco/1290090050.html Ejemplo de jornada de APD celebrada en Bilbao recogida en ''El Mundo'']</ref>

A fecha de 2016 contaba con 3.126 asociados. Sus actividades no solo se circunscriben a España sino que también existen APDs en Marruecos, Colombia, Perú, Ecuador y Portugal. En 2016 se realizaron un total de 594 a los que asistieron 53.737 personas, así como 2920 ponencias y 352 jornadas gratuitas para los asociados.

== Delegaciones ==
La '''Asociación para el Progreso de la Dirección''' (APD) tiene, además de su sede en Madrid, otras delegaciones repartidas por otras zonas de España:

===== Castilla-La Mancha =====

* Sede: Toledo.
* Presidente: Nicolás Rodríguez.

====== Aragón ======

* Sede: Zaragoza.
* Presidente: Félix Longas.

====== Castilla y León ======

* Sede: Valladolid.
* Presidente: Carlos Moro.

====== Cataluña ======

* Sede: Barcelona.
* Presidente: Pedro Fontana.

====== País Vasco ======

* Sede: Bilbao.
* Presidente: Fernando Querejeta.

====== Navarra ======

* Sede: Pamplona.
* Presidente: Benito Jiménez.

====== Cantabria ======

* Sede: Santander.
* Presidente: Miguel Antoñanzas.

====== Mallorca ======

* Sede: Palma de Mallorca.
* Presidente: Sebastián Escarrer.

====== Galicia ======

* Sede: Santiago de Compostela.
* Presidente: José María Arias.

====== Asturias ======

* Sede: Oviedo.
* Presidente: Pablo Junceda.

====== Andalucía ======

* Sede: Sevilla.
* Presidente: Mauricio González.

====== Comunidad Valenciana ======

* Sede: Valencia.
* Presidente: Íñigo Parra.

====== Andalucía ======

* Sede: Sevilla.
* Presidente: Mauricio González.

====== Andalucía ======

* Sede: Murcia.
* Presidente: Tomás Fuertes.

====== Canarias ======

* Sede: Santa Cruz de Tenerife.
* Presidente: Germán Suárez Calvo.

== Referencias ==
{{listaref}}

== Enlaces externos ==
* [http://www.apd.es Portal web APD.es].
* [https://web.archive.org/web/20170709004607/http://www.apd.es/docs/documentos/710588025/APD_estatutos.pdf Estatutos de APD].
* [https://web.archive.org/web/20170329050958/http://www.apd.es/docs/documentos/244454065/MEMORIA_APD_2015.pdf Memoria de APD 2015].
* [http://www.apd.es/consejo-rector Consejo Rector].
*[https://www.apd.es/delegaciones/ Delegaciones de APD en España.]
*[https://www.apd.es/congreso-innovacion-2024/ 3 Congreso APD Innovación 2024] participaron como ponentes Joan Antoni Munsó (CIO) en [[Mesoestetic Pharma Group]]; Marc Llebaria, ''Senior Partner Development Manager'' en [[Microsoft España]]; Ricardo Alfaro, subdirector general de [[Asepeyo]] y Xavier Molina, responsable de desarrollo de negocio en [[Tickelia]], entre otros destacados empresarios.

{{Control de autoridades}}

[[Categoría:Asociaciones de España|Progreso de la Dirección]]
[[Categoría:Organizaciones con sede en Madrid]]
[[Categoría:Organizaciones fundadas en 1956]]

Tipo: organización

Sede central: Madrid (España)


text:
# Макака резус
Макака-резус (лат. Macaca mulatta) - вид макак-резусів із сімейства макак сімейства резус-резус. Існує від шести до дев'яти визнаних підвидів, які поділені на дві групи: китайську та індійську. Зазвичай коричневого або сірого кольору, він має довжину 47-53 см (19-21 дюйм) з хвостом 20,7-22,9 см (8,1-9,0 дюйма) і важить 5,3-7,7 кг ( 12-17 фунтів). Він виростає в Південній, Центральній та Південно-Східній Азії і має найширший географічний ареал серед усіх нелюдиноподібних приматів, займаючи велику різноманітність висот і велику різноманітність середовищ існування, від луків до посушливих і вологих лісових районів, а також поблизу людських поселень.
Макака-резус веде денний, деревний та наземний спосіб життя. Він переважно травоїдний, в основному харчується фруктами, але також споживає насіння, коріння, бруньки, кору та злаки. Дослідження показують майже 100 різних видів рослин у його раціоні. Макаки-резуси є всеїдними універсалами і мають дуже різноманітну та гнучку дієту. Зі збільшенням антропогенних змін земель макаки-резуси еволюціонували поряд з інтенсивним та швидким порушенням навколишнього середовища, пов'язаним із людським сільським господарством та урбанізацією, що призвело до зміни пропорцій їх раціону. [4] Він також харчується безхребетними, п'є воду з струмків та річок і має спеціальні защічкові мішечки, де він може тимчасово зберігати їжу.
Як і інші макаки, макака-резус веде стадний спосіб життя, його зграї налічують від 20 до 200 особин. Соціальні групи є матрилінійними, тобто. ранг жінки визначається рангом її матері. Провели великі дослідження жіночої філопатрії, поширеної серед соціальних тварин, оскільки самки, зазвичай, не залишають соціальну групу. Макака-резус спілкується за допомогою різних виразів обличчя, вокалізацій, поз тіла та жестів. Вирази особи використовуються для заспокоєння чи перенаправлення агресії, затвердження домінування та загрози іншим людям, а вокалізації можуть бути зроблені для того, щоб попросити грумінг, а також під час руху чи загрозливих ситуаціях. Більшу частину дня він проводить за годуванням та відпочинком; Решта часу зайнята подорожами, доглядом за собою та іграми.
Завдяки своїй відносній простоті у догляді, широкій доступності та близькості до людини анатомічно та фізіологічно, вона широко використовується в медичних та біологічних дослідженнях з тем, пов'язаних зі здоров'ям людини та тварин. Вона сприяла багатьом науковим проривам, включаючи вакцини проти сказу, віспи та поліомієліту, а також антиретровірусні препарати для лікування ВІЛ/СНІДу. Макака-резус стала першим астронавтом-приматом у 1948 році, але померла під час польоту, а 14 червня 1949 року за нею пішов Альберт II, який став першим приматом та першим ссавцем у космосі. Він занесений до Червоного списку загрозливих видів МСОП як вид, що викликає найменші побоювання, у зв'язку з його широким розповсюдженням, передбачуваною великою популяцією та його толерантністю до широкого спектру середовища проживання.
Макаки-резуси, у великій кількості живуть навіть у містах. Лице, вуха і кисті блідо-м'ясного кольору. Резуси не бояться води, добре плавають і пірнають. Вагітність триває 164 дні, народжується 1 дитинча, якого мати годує до року. Мати ревно захищає своє дитинча. Статева зрілість настає в 4 роки. Найвідоміший з усіх видів макак. Міститься в багатьох віваріях як модельний об'єкт для медичних, етологічних та нейробіологічних досліджень.

## Етимологія
Назва «резус» нагадує про міфологічного царя Резуса Фракійського, другорядного персонажа «Іліади». Однак французький натураліст Жан-Батіст Одеберт, який застосував цю назву на вигляд, заявив: «Вона не має жодного значення». Макака-резус також відома у розмовній мові як «макака-резус».
Архаїчна назва макакі-резусу, що використовується в 19 столітті, — «брух».

## Таксономія
Згідно з першим описом Циммермана 1780, макака-резус поширена в східному Афганістані, Бангладеш, Бутані, на сході до долини Брахмапутри, долини Барак, а також на півострові Індія, Непал і північний Пакистан. Сьогодні він відомий як індійська макака-резус M. m. mulatta, яка включає морфологічно подібного M. rhesus villosus, описаного Трутом в 1894 році, з Кашміру, і M. m. mcmahoni, описаний Пококом в 1932 році з Кутаї, Пакистан. Декілька китайських підвидів макак-резусів були описані між 1867 і 1917 роками. Однак молекулярні відмінності, виявлені між популяціями, самі собою недостатньо послідовні, щоб остаточно визначити який-небудь підвид.
Китайський підвид можна розділити так:
- M. m. mulatta зустрічається у західному та центральному Китаї, на півдні провінції Юньнань та на південний захід від Гуансі;[7]
- M. m. lasiota (Gray, 1868), західнокитайська макака-резус, поширена на заході провінції Сичуань, північному заході провінції Юньнань та південному сході провінції Цинхай;[7] можливо, він є синонімом M. m. sanctijohannis (R. Swinhoe, 1867), якщо не M. m. mulatta.[6]
- M. m. tcheliensis (Milne-Edwards, 1870), північнокитайська макака-резус, мешкає на півночі провінції Хенань, на південь від провінції Шаньсі та поблизу Пекіна. Дехто вважає його зникаючим підвидом. [12] Інші вважають, що він, можливо, синонімом M. m. sanctijohannis, якщо не з M. m. mulatta.[6]
- M. m. vestita (Milne-Edwards, 1892), тибетська макака-резус, мешкає на південному сході Тибету, на північний захід від провінції Юньнань (Децін) і, можливо, включаючи Юйшу; [11] можливо, він є синонімом M. m. sanctijohannis, якщо не M. m. mulatta.[6]
- M. m. littoralis (Elliot, 1909), південнокитайська макака-резус, мешкає в провінціях Фуцзянь, Чжецзян, Аньхой, Цзянсі, Хунань, Хубей, Гуйчжоу, на північний захід від Гуандуна, на північ від Гуансі, на північ від Сичуані та на південь від Шеньсі; [11] можливо, він є синонімом M. m. sanctijohannis, якщо не M. m. mulatta.[6]
- M. m. brevicaudus, також званий Pithecus brevicaudus (Elliot, 1913), мешкає на островах Хайнань та Ваньшань у провінції Гуандун, а також на островах поблизу Гонконгу; [11] може бути синонімом M. m. mulatta.[6]
- M. m. siamica (Kloss, 1917), індокитайська макака-резус, поширена в М'янмі, на півночі Таїланду та В'єтнаму, в Лаосі та в китайських провінціях Аньхой, північний захід Гуансі, Гуйчжоу, Хубей, Хунань, центральна та східна Сичу, центральна Юньнань; можливо, синонім M. m. sanctijohannis, якщо не M. m. mulatta.[6]

## Опис
Макака-резус коричневого або сірого кольору і має рожеву мордочку, позбавлену хутра. Він має, в середньому, 50 хребців та широку грудну клітку. Його хвіст становить від 20,7 до 22,9 см (від 8,1 до 9,0 дюймів). Дорослі самці в середньому мають зріст близько 53 см (21 дюйм) і важать близько 7,7 кг (17 фунтів). Самки менше, в середньому 47 см (19 дюймів) у довжину та 5,3 кг (12 фунтів) у вазі.  Ставлення довжини рук до довжини ніг становить 89,6-94,3%.
Макака-резус має зубну формулу
2.1.2.3
2.1.2.3
× 2 = 32 та білофодонтні корінні зуби. [16] Див.

## Поширення та довкілля
Макаки-резуси мешкають в Індії, Бангладеш, Пакистані, Непалі, М'янмі, Таїланді, Афганістані, В'єтнамі, південному Китаї та деяких сусідніх районах. Вони мають найширший географічний ареал серед усіх нелюдиноподібних приматів, займаючи велику різноманітність висот по всій Центральній, Південній та Південно-Східній Азії. Обиті в посушливих, відкритих районах, макак-резуси можуть бути знайдені на луках, у лісах та у гірських районах на висоті до 2 м (500 футів). Вони сильні плавці [8] і можуть перепливати річки. [200] Макакі-резуси відомі своєю тенденцією переміщатися із сільської місцевості до міст, покладаючись на подачки або відмовляючись від людей. [17] Вони добре пристосовуються до людської присутності і утворюють більші загони у ландшафтах, де домінує людина, ніж у лісах. [18] Макаки-резуси живуть на ділянках лісу в сільськогосподарських районах, що дає їм доступ до місць проживання в агроекосистемах і дозволяє їм легко орієнтуватися в них. [19] Див.
Південна і північна межі розповсюдження макак-резусів і макак-чепчиків, відповідно, в даний час проходять паралельно один одному в західній частині Індії, розділені великим розривом у центрі та сходяться на східному узбережжі півострова, утворюючи зону перекриття розповсюдження. Ця область перекриття характеризується присутністю змішаних загонів, причому чисті загони обох видів іноді зустрічаються навіть у безпосередній близькості друг від друга. Розширення ареалу макак-резусів - природний процес в деяких районах і прямий наслідок інтродукції людиною в інших регіонах - створює серйозні наслідки для ендемічних і популяцій, що скорочуються, макак-чепчиків на півдні Індії.  Див.
Кумар та ін. (2013) дають зведення про розподіл популяції та довкілля в Індії. У ньому говориться, що макакі-резуси були помічені у всіх обстежених місцях проживання, за винятком напіввічнозелених лісів.  Див.

### Палеонтологічний літопис
Скам'янілі ізольовані зуби і фрагменти нижньої щелепи з печери Тяньюань і молода верхня щелепа з печери Ванглаопу недалеко від Чжоукоудяня являють собою першу визнану появу скам'янілостей макак-резусів на крайній півночі Китаю, і, таким чином, популяція тому, як вважають, походить від предків плейстоцену, а не була завезена людиною.  Копалини фрагменти нижньої щелепи з басейну річки Тедон навколо Пхеньяну, Північна Корея, також були віднесені до цього виду.  Див.

### Дикі колонії
Макаки-резуси також були завезені до інших районів, таких як Сполучені Штати, і стали дикими. Найбільш поширеною територією для випуску була Флорида, з іншими дикими популяціями в Пуерто-Рико та напівневільною колонією, створеною в Південній Кароліні.
Приблизно навесні 1938 року колонію макак-резусів було випущено в Сілвер-Спрінгс у Флориді та його околицях туроператором, відомим як «Полковник Туї», щоб поліпшити свій «Круїз за джунглями». Туї сподівався отримати вигоду з буму пригодницьких історій про джунглі в кіно та друкованих ЗМІ, купуючи мавп як атракціони під час свого річкового туру. Туї, мабуть, не знав, що макакі-резуси є майстерними плавцями, а це означає, що його первісний план ізолювати мавп на острові всередині річки не спрацював. Тим не менш, макаки залишилися в регіоні завдяки щоденним годівлям Туї та екскурсіям човнів. Згодом Туї випустив додаткових мавп, щоб поповнити генофонд та уникнути інбридингу. Традиційна історія про те, що мавпи були випущені для покращення декорацій у фільмах про Тарзан, які знімалися в цьому місці, є хибною, оскільки єдиний фільм про Тарзан, знятий у цьому районі, «Тарзан знаходить сина!» 1939 року, не містить макак-резусів.  Хоча це була перша заснована колонія і найтриваліша, відтоді інші колонії були засновані навмисно чи випадково. Населення Тайтусвілля, штат Флорида, було представлено в неіснуючому тематичному парку Tropical Wonderland, який, за збігом, свого часу був схвалений Джонні Вайсмюллером, який зображував Тарзана у вищезгаданих фільмах. Ця асоціація, можливо, сприяла помилковому уявленню про те, що мавпи були безпосередньо пов'язані з фільмами про Тарзана. Ця колонія або втекла, або була навмисно випущена на волю, блукаючи лісами цього району протягом десяти років. У 1980-х роках мисливець упіймав кілька мавп із популяції Тайтусвілля і випустив їх у районі Сілвер-Спрінгс, щоб приєднатися до цієї популяції. Останні друковані записи про мавп у районі Тайтусвілля з'явилися на початку 1990-х років, але спостереження продовжуються й досі.  Див.
Передбачається, що різні колонії макак-резусів є результатом руйнування зоопарків та парків дикої природи ураганами, насамперед ураганом Ендрю.  За оцінками 2020 року, у штаті проживає 550-600 макак-резусів;  За останнє десятиліття чиновники зловили понад 1 мавп. Більшість спійманих мавп дали позитивний результат на вірус герпесу В, що змушує чиновників з охорони дикої природи вважати тварин небезпечними для здоров'я населення.  З трьох видів мавп, які мали будь-яку тривалу присутність у Флориді, два інших - африканські мавпи-верветки та американські біличі мавпи, макаки-резуси прожили найдовше і є єдиними, які демонструють постійне зростання популяції. Вважається, що характер виду, універсальна дієта і більший розмір, що знижує ймовірність холодового стресу або нападу хижаків, є причинами їх успіху.
Незважаючи на ризики, макаки продовжують користуватися давньою підтримкою жителів Флориди, які категорично не погоджуються з їх вилученням. Колонія Сілвер-Спрінгс продовжує зростати в розмірах та ареалі, її часто можна побачити як на території парку, так і в прилеглому місті Окала, штат Флорида, та в сусідньому Національному лісі Окала.  Особи, ймовірно, що походять з цієї колонії, були помічені за сотні кілометрів, в Сент-Огастіні, штат Флорида, і Сент-Пітерсберг, штат Флорида. Один сумнозвісний чоловік на прізвисько «Таємнича мавпа з Тампа-Бей» роками уникав упіймання в районі затоки Тампа, надихнувши на пости в соціальних мережах та пісню, про яку було написано про це.  Див.
Колонії диких також є наслідком науково-дослідної діяльності. На острові Морган, одному з морських островів у низовині Південної Кароліни, є колонія макак-резусів. Вони були імпортовані у 1970-х роках для використання у місцевих лабораторіях.  Ще одна дослідна колонія була заснована Карибським центром дослідження приматів Університету Пуерто-Рико на острові Кайо-Сантьяго,  неподалік Пуерто-Рико. На острові немає хижаків, і людям не дозволяється висаджуватись на берег, окрім як у рамках дослідницької програми. Ще одна дослідницька колонія Пуерто-Рико була випущена до Національного заповідника дикої природи Десечео у 1966 році. Станом на 2022 рік Вони продовжують завдавати екологічних збитків, завдають шкоди сільськогосподарським культурам на суму 300 000 доларів США на рік і коштують 1 000 000 доларів США на рік.  Див.

wikiname: ukwiki

title: Макака резус

in_language: uk

wikitext:
{{Speciesbox
| name = Макака резус
| status = LC
| status_system = iucn3.1
| image = Macaque India 3.jpg
| image_width = 250px
| genus = Macaca
| species = mulatta
| authority = (Zimmermann, 1780)
| range_map = Rhesus Macaque area.png
| range_map_caption = Ареал
}}
[[Файл:Rhesus Macaque (Macaca mulatta) in Kinnarsani WS, AP W IMG 5792.jpg|thumb|250px|left|Макака-резус в заповіднику [[Індія]]]]
[[Файл:Macaque India 4.jpg|thumb|250px|left|Макака-резус в Північній Індії]]
[[File:Neonatal-Imitation-in-Rhesus-Macaques-pbio.0040302.sv003.ogv|thumb|left|thumbtime=5|upright=1.35|Поцілунки та обійми між матір'ю і немовлям макак резус ({{lang-la|Macaca mulatta}}) в природних умовах]]
[[Файл:Rhesus Macaques.jpg|thumb|250px|left|Макака-резус з дитиною]]{{Машинний переклад|дата=лютий 2025}}
Макака-резус (лат. Macaca mulatta) - вид макак-резусів із сімейства макак сімейства резус-резус. Існує від шести до дев'яти визнаних підвидів, які поділені на дві групи: китайську та індійську. Зазвичай коричневого або сірого кольору, він має довжину 47-53 см (19-21 дюйм) з хвостом 20,7-22,9 см (8,1-9,0 дюйма) і важить 5,3-7,7 кг ( 12-17 фунтів). Він виростає в [[Південна Азія|Південній]], [[Центральна Азія|Центральній]] та [[Південно-Східна Азія|Південно-Східній Азії]] і має найширший географічний ареал серед усіх нелюдиноподібних приматів, займаючи велику різноманітність висот і велику різноманітність середовищ існування, від луків до посушливих і вологих лісових районів, а також поблизу людських поселень.

Макака-резус веде денний, деревний та наземний спосіб життя. Він переважно травоїдний, в основному харчується фруктами, але також споживає насіння, коріння, бруньки, кору та злаки. Дослідження показують майже 100 різних видів рослин у його раціоні. Макаки-резуси є всеїдними універсалами і мають дуже різноманітну та гнучку дієту. Зі збільшенням антропогенних змін земель макаки-резуси еволюціонували поряд з інтенсивним та швидким порушенням навколишнього середовища, пов'язаним із людським сільським господарством та урбанізацією, що призвело до зміни пропорцій їх раціону. [4] Він також харчується безхребетними, п'є воду з струмків та річок і має спеціальні защічкові мішечки, де він може тимчасово зберігати їжу.

Як і інші макаки, макака-резус веде [[стадний спосіб життя]], його зграї налічують від 20 до 200 особин. Соціальні групи є [[матрилінійними]], тобто. ранг жінки визначається рангом її матері. Провели великі дослідження жіночої [[Філопатрія|філопатрії]], поширеної серед соціальних тварин, оскільки самки, зазвичай, не залишають соціальну групу. Макака-резус спілкується за допомогою різних виразів обличчя, вокалізацій, поз тіла та жестів. Вирази особи використовуються для заспокоєння чи перенаправлення агресії, затвердження домінування та загрози іншим людям, а вокалізації можуть бути зроблені для того, щоб попросити грумінг, а також під час руху чи загрозливих ситуаціях. Більшу частину дня він проводить за годуванням та відпочинком; Решта часу зайнята подорожами, доглядом за собою та іграми.

Завдяки своїй відносній простоті у догляді, широкій доступності та близькості до людини анатомічно та фізіологічно, вона широко використовується в медичних та біологічних дослідженнях з тем, пов'язаних зі здоров'ям людини та тварин. Вона сприяла багатьом науковим проривам, включаючи вакцини проти сказу, [[Віспа мавп|віспи]] та [[поліомієліт]]у, а також антиретровірусні препарати для лікування [[Вірус імунодефіциту людини|ВІЛ]]/[[ВІЛ/СНІД|СНІДу]]. Макака-резус стала першим астронавтом-приматом у 1948 році, але померла під час польоту, а 14 червня 1949 року за нею пішов [[Альберт II Макака резус|Альберт II]], який став першим [[Примати|приматом]] та першим [[Ссавці|ссавцем]] у космосі. Він занесений до [[Червоний список загрозливих видів МСОП|Червоного списку загрозливих видів МСОП]] як вид, що викликає [[Вид, що викликає найменші побоювання|найменші побоювання]], у зв'язку з його широким розповсюдженням, передбачуваною великою популяцією та його толерантністю до широкого спектру середовища проживання.

Макаки-резуси, у великій кількості живуть навіть у містах. Лице, вуха і кисті блідо-м'ясного кольору. Резуси не бояться води, добре плавають і пірнають. [[Вагітність]] триває 164 дні, народжується 1 дитинча, якого мати годує до року. Мати ревно захищає своє дитинча. [[Статева зрілість]] настає в 4 роки. Найвідоміший з усіх видів [[макака|макак]]. Міститься в багатьох [[віварій|віваріях]] як [[Модельний організм|модельний об'єкт]] для [[медицина|медичних]], [[етологія|етологічних]] та [[нейробіологія|нейробіологічних]] досліджень.

== Етимологія ==

Назва «резус» нагадує про міфологічного царя [[Резус Фракійський|Резуса Фракійського]], другорядного персонажа «<nowiki/>[[Іліада|Іліади]]<nowiki/>». Однак французький натураліст [[Жан-Батіст Одеберт]], який застосував цю назву на вигляд, заявив: «Вона не має жодного значення».<ref>{{cite book |language=en|last=Jaeger |first=E. |year=1972 |title=A source-book of biological names and terms |location=Springfield, Illinois |publisher=Charles C. Thomas}}</ref> Макака-резус також відома у розмовній мові як «макака-резус».<ref>{{cite web |language=en|title=Rhesus macaque monkey (1932) |publisher=[[British Society for Immunology]] |url=https://www.immunology.org/rhesus-macaque-monkey-1932 |archive-url=https://web.archive.org/web/20201108003247/https://www.immunology.org/rhesus-macaque-monkey-1932 |archive-date=2020-11-08}}</ref><ref>{{cite news |language=en |title=Frequently asked questions about nonhuman primates in research |newspaper=National Primate Research Centers |date=|url=https://nprcresearch.org/primate/faq.php|archive-url=https://web.archive.org/web/20151123053404/https://nprcresearch.org/primate/faq.php |archive-date=2015-11-23}}</ref>

Архаїчна назва макакі-резусу, що використовується в 19 столітті, — «брух».<ref>{{Cite book |last=Rennie |first=James |title=The Menageries: The Natural History of Monkeys, Opossums, and Lemurs, Volume 1 |publisher=Charles Knight and Company |year=1838 |pages=376 |language=en}}</ref><ref>{{cite book|language=en|last=Layard|first=E. L.|year=1802|title=Catalogue of the specimens in the collection of the South African Museum. Part 1. The Mammalia|publisher=Saul Solomon & Co|location=Cape Town}}</ref>

== Таксономія ==
Згідно з першим описом Циммермана 1780, макака-резус поширена в [[Афганістан|східному Афганістані]], [[Бангладеш]], [[Бутан]]і, на сході до долини [[Брахмапутра|Брахмапутри]], [[Долина Барак|долини Барак]], а також на [[Індія|півострові Індія]], [[Непал]] і [[Пакистан|північний Пакистан]]. Сьогодні він відомий як індійська макака-резус M. m. mulatta, яка включає морфологічно подібного M. rhesus villosus, описаного Трутом в 1894 році, з [[Кашмір]]у, і M. m. mcmahoni, описаний [[Реджинальд Інес Покок|Пококом]] в 1932 році з [[Кутаї Пакистан|Кутаї, Пакистан]]. Декілька китайських [[підвид]]ів макак-резусів були описані між 1867 і 1917 роками. Однак молекулярні відмінності, виявлені між популяціями, самі собою недостатньо послідовні, щоб остаточно визначити який-небудь підвид.<ref name="apc04">{{cite book |language=en |author=Brandon-Jones, D. |author2=Eudey, A. A. |author3=Geissmann, T. |author4=Groves, C. P. |author5=Melnick, D. J. |author6=Morales, J. C. |author7=Shekelle, M. |author8=Stewart, C.-B. |title=Asian primate classification |publisher= International Journal of Primatology |volume=25 |issue=1 |date=2004 |pages=97–164 |url=http://www.gibbons.de/main/papers/pdf_files/2004asianprimates.pdf |access-date=5 січня 2016}}</ref>

Китайський підвид можна розділити так:

* M. m. mulatta зустрічається у західному та центральному [[Китайська Народна Республіка|Китаї]], на півдні [[Юньнань|провінції Юньнань]] та на південний захід від [[Гуансі-Чжуанський автономний район|Гуансі]];<ref name="shilai1991">{{cite journal |language=en |author1=Jiang, X. |author2=Wang, Y. |author3=Ma, S. |year=1991 |title=Taxonomic revision and distribution of subspecies of rhesus monkey (''Macaca mulatta'') in China |journal=Zoological Research |volume=12 |url=http://www.zoores.ac.cn/EN/abstract/abstract1901.shtml}}</ref>
* M. m. lasiota (Gray, 1868), західнокитайська макака-резус, поширена на заході провінції [[Сичуань]], північному заході провінції [[Юньнань]] та південному сході провінції [[Цинхай]];<ref name="shilai1991" /> можливо, він є синонімом M. m. sanctijohannis (R. Swinhoe, 1867), якщо не M. m. mulatta.<ref name="apc04" />
* M. m. tcheliensis (Milne-Edwards, 1870), північнокитайська макака-резус, мешкає на півночі провінції [[Хенань]], на південь від провінції [[Шаньсі]] та поблизу [[Пекін]]а. Дехто вважає його зникаючим підвидом. [12] Інші вважають, що він, можливо, синонімом M. m. sanctijohannis, якщо не з M. m. mulatta.<ref name="apc04" />
* M. m. vestita (Milne-Edwards, 1892), тибетська макака-резус, мешкає на південному сході [[Тибет]]у, на північний захід від провінції [[Юньнань]] (Децін) і, можливо, включаючи [[Юйшу (місто, Цзілінь)|Юйшу]]; [11] можливо, він є синонімом M. m. sanctijohannis, якщо не M. m. mulatta.<ref name="apc04" />
* M. m. littoralis (Elliot, 1909), південнокитайська макака-резус, мешкає в провінціях [[Фуцзянь]], [[Чжецзян]], [[Аньхой]], [[Цзянсі]], [[Хунань]], [[Хубей]], [[Ґуйчжоу|Гуйчжоу]], на північний захід від [[Гуандун]]а, на північ від [[Гуансі-Чжуанський автономний район|Гуансі]], на північ від [[Сичуань|Сичуані]] та на південь від [[Шеньсі]]; [11] можливо, він є синонімом M. m. sanctijohannis, якщо не M. m. mulatta.<ref name="apc04" />
* M. m. brevicaudus, також званий Pithecus brevicaudus (Elliot, 1913), мешкає на островах [[Хайнань]] та Ваньшань у провінції [[Гуандун]], а також на островах поблизу [[Гонконг]]у; [11] може бути синонімом M. m. mulatta.<ref name="apc04" />
* M. m. siamica (Kloss, 1917), індокитайська макака-резус, поширена в [[М'янма|М'янмі]], на півночі [[Таїланд]]у та [[В'єтнам]]у, в [[Лаос]]і та в китайських провінціях [[Аньхой]], [[Гуансі-Чжуанський автономний район|північний захід Гуансі]], [[Ґуйчжоу|Гуйчжоу]], [[Хубей]], [[Хунань]], центральна та східна [[Сичуань|Сичу]], центральна [[Юньнань]]; можливо, синонім M. m. sanctijohannis, якщо не M. m. mulatta.<ref name="apc04" />

== Опис ==
Макака-резус коричневого або сірого кольору і має рожеву мордочку, позбавлену хутра. Він має, в середньому, 50 хребців та широку грудну клітку. Його хвіст становить від 20,7 до 22,9 см (від 8,1 до 9,0 дюймів). Дорослі самці в середньому мають зріст близько 53 см (21 дюйм) і важать близько 7,7 кг (17 фунтів). Самки менше, в середньому 47 см (19 дюймів) у довжину та 5,3 кг (12 фунтів) у вазі.  [[Межмембранний індекс|Ставлення довжини рук до довжини ніг становить]] 89,6-94,3%.<ref name="Hamada_etal2005">{{cite journal |last1=Hamada |first1=Y. |last2=Watanabe |first2=T. |last3=Chatani |first3=K. |last4=Hayakawa |first4=S. |last5=Iwamoto |first5=M. |year=2005 | title=Morphometrical comparison between Indian- and Chinese-derived rhesus macaques (''Macaca mulatta'') |journal=Anthropological Science |volume=113 |issue=2 |pages=183–188 |doi=10.1537/ase.03104 |doi-access=free}}</ref>

Макака-резус має зубну формулу

2.1.2.3

2.1.2.3
[[Файл:Rhesus Macaque.jpg|міні|Макака Резус їсть банан]]
× 2 = 32 та [[Корінні зуби|білофодонтні]] [[корінні зуби]]. [16] Див.
[[Файл:Rhesus Macaque Macaca mulatta by Dr. Raju Kasambe DSCN3402 (35).jpg|міні|Макакі Резус розкрадають сміття]]

== Поширення та довкілля ==
Макаки-резуси мешкають в [[Індія|Індії]], [[Бангладеш]], [[Пакистан]]і, [[Непал]]і, [[М'янма|М'янмі]], [[Таїланд]]і, [[Афганістан]]і, [[В'єтнам]]і, південному [[Китайська Народна Республіка|Китаї]] та деяких сусідніх районах. Вони мають найширший географічний ареал серед усіх нелюдиноподібних приматів, займаючи велику різноманітність висот по всій Центральній, Південній та Південно-Східній Азії. Обиті в посушливих, відкритих районах, макак-резуси можуть бути знайдені на луках, у лісах та у гірських районах на висоті до 2 м (500 футів). Вони сильні плавці [8] і можуть перепливати річки. [200] Макакі-резуси відомі своєю тенденцією переміщатися із сільської місцевості до міст, покладаючись на подачки або відмовляючись від людей. [17] Вони добре пристосовуються до людської присутності і утворюють більші загони у ландшафтах, де домінує людина, ніж у лісах. [18] Макаки-резуси живуть на ділянках лісу в сільськогосподарських районах, що дає їм доступ до місць проживання в агроекосистемах і дозволяє їм легко орієнтуватися в них. [19] Див.

Південна і північна межі розповсюдження макак-резусів і [[Макак|макак-чепчиків]], відповідно, в даний час проходять паралельно один одному в західній частині Індії, розділені великим розривом у центрі та сходяться на східному узбережжі півострова, утворюючи зону перекриття розповсюдження. Ця область перекриття характеризується присутністю змішаних загонів, причому чисті загони обох видів іноді зустрічаються навіть у безпосередній близькості друг від друга. Розширення ареалу макак-резусів - природний процес в деяких районах і прямий наслідок інтродукції людиною в інших регіонах - створює серйозні наслідки для ендемічних і популяцій, що скорочуються, макак-чепчиків на півдні Індії.  Див.

Кумар та ін. (2013) дають зведення про розподіл популяції та довкілля в Індії. У ньому говориться, що макакі-резуси були помічені у всіх обстежених місцях проживання, за винятком напіввічнозелених лісів.  Див.

=== Палеонтологічний літопис ===
Скам'янілі ізольовані зуби і фрагменти [[Нижньощелепна кістка|нижньої щелепи]] з печери [[Печера Тяньюань|Тяньюань]] і молода [[верхня щелепа]] з [[Печера Ванглаопу|печери Ванглаопу]] недалеко від [[Чжоукоудянь|Чжоукоудяня]] являють собою першу визнану появу скам'янілостей макак-резусів на крайній півночі [[Китайська Народна Республіка|Китаю]], і, таким чином, популяція тому, як вважають, походить від предків [[плейстоцен]]у, а не була [[Інвазійні види|завезена]] людиною.  Копалини фрагменти нижньої щелепи з басейну [[Річка Тедон|річки Тедон]] навколо [[Пхеньян]]у, Північна Корея, також були віднесені до цього виду.  Див.

=== Дикі колонії ===
Макаки-резуси також були завезені до інших районів, таких як Сполучені Штати, і стали дикими. Найбільш поширеною територією для випуску була [[Флорида]], з іншими дикими популяціями в [[Пуерто-Рико]] та напівневільною колонією, створеною в [[Південна Кароліна|Південній Кароліні]].

Приблизно навесні 1938 року колонію макак-резусів було випущено в [[Сілвер-Спрінгс-Шорс (Флорида)|Сілвер-Спрінгс]] у [[Флорида|Флориді]] та його околицях туроператором, відомим як «Полковник Туї», щоб поліпшити свій «Круїз за джунглями». Туї сподівався отримати вигоду з буму пригодницьких історій про джунглі в кіно та друкованих ЗМІ, купуючи мавп як атракціони під час свого річкового туру. Туї, мабуть, не знав, що макакі-резуси є майстерними плавцями, а це означає, що його первісний план ізолювати мавп на острові всередині річки не спрацював. Тим не менш, макаки залишилися в регіоні завдяки щоденним годівлям Туї та екскурсіям човнів. Згодом Туї випустив додаткових мавп, щоб поповнити генофонд та уникнути [[Інбридинг|інбридингу.]] Традиційна історія про те, що мавпи були випущені для покращення декорацій у фільмах про [[Тарзан]], які знімалися в цьому місці, є хибною, оскільки єдиний фільм про Тарзан, знятий у цьому районі, «<nowiki/>[[Тарзан знаходить сина!]]<nowiki/>» 1939 року, не містить макак-резусів.  Хоча це була перша заснована колонія і найтриваліша, відтоді інші колонії були засновані навмисно чи випадково. Населення [[Тітусвілл (Пенсільванія)|Тайтусвілля]], штат [[Флорида]], було представлено в неіснуючому тематичному парку [[Tropical Wonderland]], який, за збігом, свого часу був схвалений [[Джонні Вайссмюллер|Джонні Вайсмюллером]], який зображував Тарзана у вищезгаданих фільмах. Ця асоціація, можливо, сприяла помилковому уявленню про те, що мавпи були безпосередньо пов'язані з фільмами про Тарзана. Ця колонія або втекла, або була навмисно випущена на волю, блукаючи лісами цього району протягом десяти років. У 1980-х роках мисливець упіймав кілька мавп із популяції Тайтусвілля і випустив їх у районі Сілвер-Спрінгс, щоб приєднатися до цієї популяції. Останні друковані записи про мавп у районі Тайтусвілля з'явилися на початку 1990-х років, але спостереження продовжуються й досі.  Див.

Передбачається, що різні колонії макак-резусів є результатом руйнування [[зоопарк]]ів та парків дикої природи ураганами, насамперед [[Ендрю (ураган)|ураганом Ендрю]].  За оцінками 2020 року, у штаті проживає 550-600 макак-резусів;  За останнє десятиліття чиновники зловили понад 1 мавп. Більшість спійманих мавп дали позитивний результат на [[Вірус герпесу B|вірус герпесу В]], що змушує чиновників з охорони дикої природи вважати тварин небезпечними для здоров'я населення.  З трьох видів мавп, які мали будь-яку тривалу присутність у Флориді, два інших - [[Мавпи верветкі|африканські мавпи-верветки]] та [[Біличі мавпи|американські біличі мавпи]], макаки-резуси прожили найдовше і є єдиними, які демонструють постійне зростання популяції. Вважається, що характер виду, універсальна дієта і більший розмір, що знижує ймовірність холодового стресу або нападу хижаків, є причинами їх успіху.

Незважаючи на ризики, макаки продовжують користуватися давньою підтримкою жителів Флориди, які категорично не погоджуються з їх вилученням. Колонія Сілвер-Спрінгс продовжує зростати в розмірах та ареалі, її часто можна побачити як на території парку, так і в прилеглому місті [[Окала|Окала, штат Флорида]], та в сусідньому [[Національний ліс Окала|Національному лісі Окала]].  Особи, ймовірно, що походять з цієї колонії, були помічені за сотні кілометрів, в [[Сент-Огастін (Іллінойс)|Сент-Огастіні]], штат Флорида, і [[Сент-Пітерсберг (Флорида)|Сент-Пітерсберг,]] штат Флорида. Один сумнозвісний чоловік на прізвисько «Таємнича мавпа з Тампа-Бей» роками уникав упіймання в районі [[Заток Тампа|затоки Тампа]], надихнувши на пости в соціальних мережах та пісню, про яку було написано про це.  Див.

Колонії диких також є наслідком науково-дослідної діяльності. На [[Остров Морган|острові Морган]], одному з [[Сі-Айлендс|морських островів]] у [[низовині Південної Кароліни]], є колонія макак-резусів. Вони були імпортовані у 1970-х роках для використання у місцевих лабораторіях.  Ще одна дослідна колонія була заснована Карибським центром дослідження приматів Університету Пуерто-Рико на острові [[Кайо-Сантьяго]],  неподалік [[Пуерто-Рико]]. На острові немає хижаків, і людям не дозволяється висаджуватись на берег, окрім як у рамках дослідницької програми. Ще одна дослідницька колонія Пуерто-Рико була випущена до [[Національний заповідник дикої природи Десечео|Національного заповідника дикої природи Десечео]] у 1966 році. Станом на 2022 рік Вони продовжують завдавати екологічних збитків, завдають шкоди сільськогосподарським культурам на суму 300 000 доларів США на рік і коштують 1 000 000 доларів США на рік.  Див.

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [http://www.iucnredlist.org/details/12554/0 Timmins, R.J., Richardson, M., Chhangani, A. & Yongcheng, L. 2008. Macaca mulatta. In: IUCN 2012] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20121114105504/http://www.iucnredlist.org/details/12554/0 |date=14 листопада 2012 }}

{{Authority control}}
{{Taxonbar |from=Q156606}}

[[Категорія:Тварини, описані 1780]]
[[Категорія:Примати]]
[[Категорія:Ссавці Азії]]

title: Охоронний статус

Охоронний статус: · Найменший ризик (МСОП 3.1)

title: Біологічна класифікація

Царство: Тварини (Animalia)

Тип: Хордові (Chordata)

Клада: Синапсиди (Synapsida)

Клас: Ссавці (Mammalia)

Ряд: Примати (Primates)

Підряд: Сухоносі (Haplorhini)

Інфраряд: Вищі примати (Simiiformes)

Родина: Мавпові (Cercopithecidae)

Рід: Макак (Macaca)

Вид: Макака резус (M. mulatta)

title: Біноміальна назва

Біноміальна назва:
Macaca mulatta · (Zimmermann, 1780)
Ареал


text:
# Eilean nan Deargannan
Eilean nan Deargannan (sometimes written as Eilean Deargannan) is a small island in Loch Lomond, in west central Scotland. It lies between Rowardennan (to the east) and Inverbeg.

## Etymology
The name is thought to mean "Island of fleas or sandhoppers" in Scottish Gaelic. It has euphemistically been suggested to come from "purple island" as well.

## Footnotes
1. ↑  "Rannsaich an Stòr-dàta Briathrachais Gàidhlig" (in Scottish Gaelic). Sabhal Mòr Ostaig. Archived from the original on 29 March 2018. Retrieved 25 July 2009.
2. ↑  "Eilean Deargannan 'The purple island'". Islands of Loch Lomond. Retrieved 25 July 2009.

56°09′03″N 4°38′51″W / 56.150872°N 4.647474°W

title: Eilean nan Deargannan

wikitext:
{{Short description|Island in Scotland}}
{{Use dmy dates|date=August 2019}}
[[File:Eilean nan Deargannan - geograph.org.uk - 844718.jpg|right|thumb|300px|Eilean nan Deargannan]]

'''Eilean nan Deargannan''' (sometimes written as '''Eilean Deargannan''') is a small island in [[Loch Lomond]], in west central [[Scotland]]. It lies between [[Rowardennan]] (to the east) and [[Inverbeg]].

==Etymology==
The name is thought to mean "Island of [[flea]]s<ref>{{cite web| url=http://smo.uhi.ac.uk/gaidhlig/faclair/sbg/lorg.php?facal=flea&seorsa=Beurla&tairg=Lorg&eis_saor=on| title=Rannsaich an Stòr-dàta Briathrachais Gàidhlig| publisher=Sabhal Mòr Ostaig| language=scottish Gaelic| accessdate=2009-07-25| archive-url=https://web.archive.org/web/20180329184744/http://www2.smo.uhi.ac.uk/gaidhlig/faclair/sbg/lorg.php?facal=flea&seorsa=Beurla&tairg=Lorg&eis_saor=on| archive-date=2018-03-29| url-status=dead}}</ref> or [[sandhopper]]s" in [[Scottish Gaelic]]. It has euphemistically been suggested to come from "purple island" as well.<ref>{{cite web| url=http://www.lochlomond-islands.com/page45.html| title=Eilean Deargannan 'The purple island'| publisher=Islands of Loch Lomond| accessdate=2009-07-25}}</ref>

==Footnotes==
{{reflist}}
{{Commons cat|Eilean nan Deargannan}}

{{Loch Lomond}}

{{coord|56.150872|-4.647474|region:GB_type:isle|display=title}}

[[Category:Islands of Loch Lomond]]
[[Category:Uninhabited islands of Stirling (council area)]]

{{Scotland-geo-stub}}


text:
# Monoblastus proximus
Monoblastus proximus là một loài tò vò trong họ Ichneumonidae.

title: Monoblastus proximus

wikitext:
{{nhan đề nghiêng}}
{{Bảng phân loại
| name = ''Monoblastus proximus''
| image =
| image_caption =
| status =
| status_system =
| status_ref =
| regnum = [[Động vật|Animalia]]
| phylum = [[Động vật Chân khớp|Arthropoda]]
| classis = [[Côn trùng|Insecta]]
| ordo = [[Bộ Cánh màng|Hymenoptera]]
| familia = [[Ichneumonidae]]
| genus = ''[[Monoblastus]]''
| species = '''''M. proximus'''''
| binomial = ''Monoblastus proximus''
| binomial_authority = [[Henry Keith Townes, Jr.|Townes]] & [[Henry Keith Townes, Jr.|Townes]], 1950
| synonyms =
}}
'''''Monoblastus proximus''''' là một loài [[tò vò]] trong họ [[Ichneumonidae]].<ref name = "COL">{{chú thích web |url= http://www.catalogueoflife.org/annual-checklist/2011/search/all/key/Monoblastus+proximus/match/1|title= Species 2000 & ITIS Catalogue of Life: 2011 Annual Checklist.|access-date = ngày 22 tháng 6 năm 2014 |author= Bisby |first = F.A. |last2 = Roskov |first2 = Y.R. |last3 = Orrell |first3 = T.M. |last4 = Nicolson |first4 = D. |last5 = Paglinawan |first5 = L.E. |last6 = Bailly |first6 = N. |last7 = Kirk |first7 = P.M. |last8 = Bourgoin |first8 = T. |last9 = Baillargeon |first9= G. |last10 = Ouvrard |first10 = D.|year= 2011|publisher=Species 2000: Reading, UK.}}</ref>

==Chú thích==
{{Tham khảo}}

==Liên kết ngoài==
*{{wikispecies-inline|Monoblastus proximus|''Monoblastus proximus''}}
*{{commonscat-inline|Monoblastus proximus|''Monoblastus proximus''}}

[[Thể loại:Monoblastus]]

{{Tryphoninae-stub}}

title: Phân loại khoa học

Giới (regnum): Animalia

Ngành (phylum): Arthropoda

Lớp (class): Insecta

Bộ (ordo): Hymenoptera

Họ (familia): Ichneumonidae

Chi (genus): Monoblastus

Loài (species): M. proximus

title: Danh pháp hai phần

Danh pháp hai phần: Monoblastus proximus · Townes & Townes, 1950


text:
# فانوس‌ماهی فلزگون
فانوس‌ماهی فلزگون (نام علمی: Myctophum affine) نام یک گونه از تیره فانوس‌ماهی است.

wikiname: fawiki

title: فانوس‌ماهی فلزگون

in_language: fa

wikitext:
{{Taxobox
| name =فانوس‌ماهی فلزگون
| status = NE
| status_system = iucn3.1
| status_ref =
| image = Myctophum affine.jpg
| image_caption =فانوس‌ماهی فلزگون، ''Myctophum affine''
| fossil_range =
| regnum =[[جانوران]]
| phylum =[[طنابداران]]
| classis =[[پرتوبالگان]]
| ordo = [[فانوس‌ماهی‌سانان]]
| familia = [[فانوس‌ماهی]]
| genus =
| species = '''''M. affine'''''
| binomial = ''Myctophum affine''
| range_map =
}}
'''فانوس‌ماهی فلزگون''' {{علمی|Myctophum affine}} نام یک [[گونه (زیست‌شناسی)|گونه]] از [[تیره (زیست‌شناسی)|تیره]] [[فانوس‌ماهی]] است.

== منابع ==
{{پانویس|چپ‌چین=بله}}
* {{یادکرد-ویکی|پیوند =//en.wikipedia.org/w/index.php?title=Myctophum_affine&oldid=576763203|عنوان = Myctophum affine|زبان =انگلیسی|بازیابی =۲۰ آوریل ۲۰۱۷}}

== پیوند به بیرون ==
{{انبار-رده}}

{{زیست‌شناسی-خرد}}

[[رده:فانوس‌ماهیان]]
[[رده:ماهیان توصیف‌شده در ۱۸۹۲ (میلادی)]]

title: وضعیت حفاظت

وضعیت حفاظت: ارزیابی‌نشده (IUCN 3.1)

title: رده‌بندی علمی

فرمانرو: جانوران

شاخه: طنابداران

رده: پرتوبالگان

راسته: فانوس‌ماهی‌سانان

تیره: فانوس‌ماهی

گونه: M. affine

title: نام دوبخشی

نام دوبخشی: Myctophum affine ·


text:
# Biadoliny (stacja kolejowa)
Biadoliny – posterunek odgałęźny (zdalnie sterowany ze stacji Brzesko Okocim) z przystankiem osobowym w miejscowości Biadoliny Szlacheckie, w województwie małopolskim, w Polsce.

## Ruch pasażerski
| Rok  | Wymiana pasażerska na dobę |
| ---- | -------------------------- |
| 2017 | 300-399                    |
| 2022 | 300-399                    |

Na przełomie stycznia i lutego 2019 PKP podpisały z konsorcjum firm Helifactor i MERX umowę na budowę tzw. innowacyjnego dworca systemowego w formie półotwartej poczekalni ogrzewanej promiennikami osłony.  Budynek został oddany do użytku 2 listopada 2021.

wikiname: plwiki

title: Biadoliny (stacja kolejowa)

in_language: pl

wikitext:
{{Stacja kolejowa infobox
 |nazwa                      = Biadoliny
 |nazwa oryginalna           =
 |zdjęcie                    = Biadoliny.jpg
 |opis zdjęcia               =
 |państwo                    = małopolskie
 |miejscowość                = [[Biadoliny Szlacheckie]]
 |lokalizacja                =
 |zarządca                   =
 |data otwarcia              =
 |data zamknięcia            =
 |poprzednie nazwy           =
 |rodzaj                     =
 |rok liczby pasażerów       =
 |liczba pasażerów           =
 |liczba peronów             = 2
 |liczba krawędzi peronowych = 2
 |kasy                       = {{Tak}}
 |linie kolejowe             = * [[Linia kolejowa nr 91|91 Kraków Główny – Medyka]]
 |opis schematu              =
 |schemat                    =
 |kod mapy                   = Dębno (gmina w województwie małopolskim)
 |współrzędne                = 50°0′13″N 20°44′4″E
 |commons                    =
 |www                        =
}}
'''Biadoliny''' – [[posterunek odgałęźny]] (zdalnie sterowany ze stacji [[Brzesko Okocim]]) z [[przystanek osobowy|przystankiem osobowym]] w miejscowości [[Biadoliny Szlacheckie]], w [[Województwo małopolskie|województwie małopolskim]], w [[Polska|Polsce]].

== Ruch pasażerski ==
{| class="wikitable"
! Rok
! Wymiana pasażerska na dobę
|-
| 2017<ref name="roz">{{cytuj stronę|url=https://utk.gov.pl/pl/aktualnosci/14537,Najwieksze-i-najmniejsze-stacje-w-Polsce.html|tytuł=Największe i najmniejsze stacje w Polsce|nazwisko=|imię=|praca=utk.gov.pl|data dostępu=2019-12-18}}</ref>
| 300-399
|-
| 2022<ref name="utk23">{{Cytuj stronę | url =https://dane.utk.gov.pl/download/7/85303/Wymianapasazerskawrazzrankingiemnastrone2022.xlsx | tytuł =Wymiana pasażerska - Dane o stacjach 2022 | autor =Urząd Transportu Kolejowego | opublikowany = | data = | język = | data dostępu = 2023-09-17}}</ref>
| 300-399
|-
|}

Na przełomie stycznia i lutego 2019 [[Polskie Koleje Państwowe|PKP]] podpisały z konsorcjum firm Helifactor i MERX umowę na budowę tzw. [[Innowacyjny Dworzec Systemowy|innowacyjnego dworca systemowego]] w formie półotwartej poczekalni ogrzewanej promiennikami osłony<ref>{{Cytuj |tytuł = PKP SA wybudują 20 dworców systemowych. Jest umowa z wykonawcą |data dostępu = 2019-03-04 |opublikowany = www.transport-publiczny.pl |url = https://www.transport-publiczny.pl/wiadomosci/pkp-sa-wybuduja-20-dworcow-systemowych-jest-umowa-z-wykonawca-60752.html |język = pl-PL}}</ref>.  Budynek został oddany do użytku 2 listopada 2021<ref>{{Cytuj |tytuł = W Biadolinach Szlacheckich i Sterkowcu powstały Innowacyjne Dworce Systemowe |data dostępu = 2025-02-06 |opublikowany = raportkolejowy.pl |url = https://raportkolejowy.pl/w-biadolinach-szlacheckich-i-sterkowcu-powstaly-innowacyjne-dworce-systemowe-zdjecia/ |język = pl-PL}}</ref>.

== Przypisy ==
{{Przypisy}}

== Linki zewnętrzne ==
* {{Bazakolejowa.pl|stacja|2871|Biadoliny}}

{{Stacja kolejowa/sąsiednie
|stacja        = Biadoliny
|linia         = {{LK-linia|91}} [[Kraków Główny]] – [[Medyka (stacja kolejowa)|Medyka]]
|kilometr      = 60,197
|poprzedni     = [[Sterkowiec (przystanek kolejowy)|Sterkowiec]]
|poprzedni_km  = 4,138
|następny      = [[Bogumiłowice (stacja kolejowa)|Bogumiłowice]]
|następny_km   = 9,733
}}

[[Kategoria:Stacje i przystanki kolejowe w powiecie brzeskim (województwo małopolskie)]]
[[Kategoria:Biadoliny Szlacheckie]]

title: Biadoliny

Państwo: Polska

Województwo: małopolskie

Miejscowość: Biadoliny Szlacheckie

Kasy: T


text:
# Macarostola noellineae
Macarostola noellineae is een vlinder uit de familie mineermotten (Gracillariidae). De wetenschappelijke naam van deze soort is voor het eerst geldig gepubliceerd in 2002 door Vári.
De soort komt voor in tropisch Afrika.

wikiname: nlwiki

title: Macarostola noellineae

in_language: nl

wikitext:
{{Taxobox vlinder
| naam = ''Macarostola noellineae''
| titelweergave = cursief
| afbeelding =
| afbeeldingtekst =
| familie = [[Mineermotten|Gracillariidae]] (Mineermotten)
| geslacht = ''[[Macarostola]]''
| w-naam = ''Macarostola noellineae''
| auteur = Vári
| datum = 2002
| haakjes =
| species =
| commons =
}}
'''''Macarostola noellineae''''' is een [[vlinders|vlinder]] uit de familie [[mineermotten]] (Gracillariidae). De wetenschappelijke naam van deze soort is voor het eerst geldig gepubliceerd in 2002 door Vári.

De soort komt voor in [[Afrotropisch gebied|tropisch Afrika]].

{{Appendix|2=
* {{Brontabel|2012-DePrins-DePrins}} [bezocht 03-04-2013]
}}
{{Beginnetje|biologie|2013|04|03}}

[[Categorie:Macarostola|noellineae]]
[[Categorie:Dier uit het Afrotropisch gebied]]

title: Macarostola noellineae

Rijk: Animalia (Dieren)

Stam: Arthropoda (Geleedpotigen)

Klasse: Insecta (Insecten)

Orde: Lepidoptera (Vlinders)

Familie: Gracillariidae (Mineermotten)

Geslacht: Macarostola

title: Soort

Portaal: Biologie · Insecten


text:
# Al-Arabi Kuwait
Al-Arabi Sporting Club é uma equipe de futebol do Kuwait.

## Títulos

### Internacionais
Copa do Golfo: 1982 e 2003

### Nacionais
- Kuwaiti Premier League: 17 (1961-62, 1962-63, 1963-64, 1965-66, 1966-67, 1969-70, 1979-80, 1981-82, 1982-83, 1983-84, 1984-85, 1987-88, 1988-89, 1992-93, 1996-97, 2001-02 e 2020-21[1])

- Kuwait Emir Cup: 15 (1961-1962 / 1962-1963 / 1963-1964 / 1965-1966 / 1968-1969 / 1970-1971 / 1980-1981 /      1982-1983 / 1991-1992 / 1995-1996 / 1998-1999 / 1999-2000 / 2004-2005 / 2005-2006 / 2007-08)

- Kuwait Crown Cup: 5 (1995-1996 / 1996-1997 / 1998-1999 / 1999-2000 / 2006-2007 / 2011-12 / 2014-15)

- Al Kurafi Cup: 3 (1998-1999 / 2000-2001 / 2001-2002)

- Kuwait Super Cup: 2 (2008 e 2012)

- Taça da Federação: 6 (1995-1996 / 1996-1997 / 1998-1999 / 1999-2000 / 2013-14)

wikiname: ptwiki

title: Al-Arabi Kuwait

in_language: pt

wikitext:
{{Desatualizado}}
{{Mais fontes|data=agosto de 2021}}
{{Info/Clube de futebol
|img=
|nome_img=
|nomeabrev= Al-Arabi
|alcunhas = alzaeem|الزعيم
|torcedor =
|mascote =
|fundadoem = 1960
|estádio= [[Sabah Al Salem Stadium]]
Mansuriyah ([[Kuwait]])
|capacidade = 22.000
|presidente={{KUWb}} Jamal Al Kazemi
|treinador={{PORb}} Luiz Ferreira
|modelo=padrão
|skin1=
|braçoesquerdo1=228B22
|corpo1=228B22
|braçodireito1=228B22
|calções1=228B22
|meias1=228B22
|skin2=
|braçoesquerdo2=FFFFFF
|corpo2=FFFFFF
|braçodireito2=FFFFFF
|calções2=FFFFFF
|meias2=228B22
}}

'''Al-Arabi Sporting Club''' é uma equipe de futebol do [[Kuwait]].

== Títulos ==

=== Internacionais ===
'''[[Copa do Golfo]]:''' 1982 e 2003

=== Nacionais ===

* {{KUWb}} '''[[Kuwaiti Premier League]]: 17''' (1961-62, 1962-63, 1963-64, 1965-66, 1966-67, 1969-70, 1979-80, 1981-82, 1982-83, 1983-84, 1984-85, 1987-88, 1988-89, 1992-93, 1996-97, 2001-02 e 2020-21<ref>{{citar web|ultimo=Khaled|primeiro=Ali|url=https://www.arabnews.com/node/1859056/sport|titulo=Al-Arabi end 19-year drought to claim Kuwaiti Premier League title|data=15/05/2021|acessodata=20/02/2022|website=Arab News|lingua=en}}</ref>)

* {{KUWb}} '''[[Kuwait Emir Cup]]: 15''' (1961-1962 / 1962-1963 / 1963-1964 / 1965-1966 / 1968-1969 / 1970-1971 / 1980-1981 /      1982-1983 / 1991-1992 / 1995-1996 / 1998-1999 / 1999-2000 / 2004-2005 / 2005-2006 / 2007-08)

* {{KUWb}} '''[[Kuwait Crown Cup]]: 5''' (1995-1996 / 1996-1997 / 1998-1999 / 1999-2000 / 2006-2007 / 2011-12 / 2014-15)

* {{KUWb}} '''[[Al Kurafi Cup]]: 3''' (1998-1999 / 2000-2001 / 2001-2002)

* {{KUWb}} '''[[Kuwait Super Cup]]: 2''' (2008 e 2012)

* {{KUWb}} '''Taça da Federação: 6''' (1995-1996 / 1996-1997 / 1998-1999 / 1999-2000 / 2013-14)
{{Referências}}

== Ligações externas ==

* [http://www.arabiclub.net/site/index.php Site do Al-Arabi SC]

{{esboço-clubefutkwt}}

[[Categoria:Clubes de futebol do Kuwait]]
[[Categoria:Clubes de futebol fundados em 1960]]

title: Al-Arabi

Nome: Al-Arabi Kuwait

Alcunhas: alzaeem

Estádio: Sabah Al Salem Stadium · Mansuriyah (Kuwait)

Presidente: Jamal Al Kazemi

Treinador(a): Luiz Ferreira

Uniforme · titular: Uniforme · alternativo


text:
# Pardosa leipoldti
Pardosa leipoldti är en spindelart som beskrevs av William Frederick Purcell 1903. Pardosa leipoldti ingår i släktet Pardosa och familjen vargspindlar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

wikiname: svwiki

title: Pardosa leipoldti

in_language: sv

wikitext:
{{robotskapad|Lsjbot|spindel|datum=2013-02}}
{{Taxobox
| name = ''Pardosa leipoldti''
| status =
| image =
| image_caption =
| domain_sv =
| domain =
| regnum_sv = [[Djur]]
| regnum = Animalia
| phylum_sv = [[Leddjur]]
| phylum = Arthropoda
| classis_sv = [[Spindeldjur]]
| classis = Arachnida
| ordo_sv = [[Spindlar]]
| ordo = Araneae
| familia_sv = [[Vargspindlar]]
| familia = Lycosidae
| genus_sv =
| genus = [[Pardosa]]
| species_sv =
| species = '''Pardosa leipoldti'''
| taxon = Pardosa leipoldti
| taxon_authority = [[William Frederick Purcell|Purcell]], 1903
| range_map =
| range_map_caption = Utbredningsområde
| image2 =
| image2_caption =
| synonyms =
}}

'''''Pardosa leipoldti'''''<ref name = "col104874"/> är en [[spindlar|spindel]]art som beskrevs av [[William Frederick Purcell]] 1903. ''Pardosa leipoldti'' ingår i [[släkte]]t ''[[Pardosa]]'' och [[familj (biologi)|familjen]] [[vargspindlar]].<ref name = "COL"/><ref name = "source"/> Inga [[underart]]er finns listade i [[Catalogue of Life]].<ref name = "COL"/>

== Källor ==
<references>
<ref name = "COL">{{webbref |url= http://www.catalogueoflife.org/annual-checklist/2011/search/all/key/pardosa+leipoldti/match/1|titel= Species 2000 & ITIS Catalogue of Life: 2011 Annual Checklist.|hämtdatum= 24 september 2012 |författare= Bisby F.A., Roskov Y.R., Orrell T.M., Nicolson D., Paglinawan L.E., Bailly N., Kirk P.M., Bourgoin T., Baillargeon G., Ouvrard D. (red.)|datum= 2011|verk= |utgivare=Species 2000: Reading, UK.}}</ref>
<ref name = "col104874">Purcell, W. F. (1903b) New South African spiders of the families Migidae, Ctenizidae, Barychelidae Dipluridae, and Lycosidae., ''Ann. S. Afr. Mus.'' 3: 69-142.</ref>
<ref name = "source">''SpidCat: The World Spider Catalog''. Platnick N.I. & Raven R.J., 2008-01-07</ref>
</references>

{{Robotskapad stub om vargspindlar}}

[[Kategori:Vargspindlar]]
[[Kategori:Pardosa|leipoldti]]

title: Systematik

Domän: Eukaryoter · Eukaryota

Rike: Djur · Animalia

Stam: Leddjur · Arthropoda

Klass: Spindeldjur · Arachnida

Ordning: Spindlar · Araneae

Familj: Vargspindlar · Lycosidae

Släkte: Pardosa

Art: Pardosa leipoldti

title: Vetenskapligt namn

Vetenskapligt namn: Hitta fler artiklar om djur med Djurportalen

Auktor: Purcell, 1903


text:
# ولادیمیر شملیوف
ولادیمیر شملیوف (انگلیسی: Vladimir Shmelyov؛ زادهٔ ۳۱ اوت ۱۹۴۶) ورزشکار پنج‌گانه مدرن اهل اتحاد جماهیر شوروی سوسیالیستی بود.
وی در مسابقات کشوری و بین‌المللی در مجموع برندهٔ ۱ مدال طلا شده‌است.

title: ولادیمیر شملیوف

wikitext:
{{Infobox sportsperson
| name = ولادیمیر شملیوف
| image =
| imagesize =
| caption =
| birth_name =
| fullname =
| nickname =
| nationality = [[اتحاد جماهیر شوروی سوسیالیستی]]
| residence =
| birth_date = {{birth date and age|1946|8|31|df=yes}}
| birth_place = [[ماگادان]]
| death_date =
| death_place =
| height =
| weight =
| website =
| country =
| sport = [[دو و میدانی]]
| event =
| collegeteam =
| club =
| team =
| turnedpro =
| coach =
| retired =
| coaching =
| worlds =
| regionals =
| nationals =
| olympics =
| paralympics =
| highestranking =
| pb =
| medaltemplates = {{MedalSport|Men's modern pentathlon}}
{{MedalCountry | {{URS}}}}
{{MedalOlympic}}
{{MedalGold| [[Modern pentathlon at the 1972 Summer Olympics|1972 Münich]] |[[Modern pentathlon at the 1972 Summer Olympics|تیمی]]}}
| show-medals = yes
}}
'''ولادیمیر شملیوف''' ({{lang-en|Vladimir Shmelyov}}؛ زادهٔ {{birth date|1946|8|31|df=yes}}) ورزشکار [[پنج‌گانه مدرن]] اهل [[اتحاد جماهیر شوروی سوسیالیستی]] بود.

وی در مسابقات کشوری و بین‌المللی در مجموع برندهٔ ۱ [[مدال طلا]] شده‌است.

== منابع ==
{{پانویس|چپ‌چین=بله}}
* {{sports links}}
{{قهرمانان پنج‌گانه مدرن تیمی مردان المپیک}}

{{دو و میدانی-خرد}}

{{ترتیب‌پیش‌فرض:شملیوف، ولادیمیر}}

[[رده:برندگان مدال طلا المپیک اهل شوروی]]
[[رده:برندگان مدال‌های المپیک تابستانی ۱۹۷۲]]
[[رده:زادگان ۱۹۴۶ (میلادی)]]
[[رده:مدال‌آوران المپیک در پنج‌گانه مدرن]]
[[رده:ورزشکاران پنج‌گانه مدرن اهل شوروی]]
[[رده:ورزشکاران پنج‌گانه مدرن در بازی‌های المپیک تابستانی ۱۹۷۲]]
[[رده:درگذشتگان ۲۰۲۳ (میلادی)]]
[[رده:قهرمانان ورزشی اتحاد شوروی]]
[[رده:اهالی ماگادان]]

title: ولادیمیر شملیوف

ملیت: اتحاد جماهیر شوروی سوسیالیستی

زاده: ۳۱ اوت ۱۹۴۶ (۷۸ سال) · ماگادان

title: ورزشی

ورزش: دو و میدانی

title: بازی‌های المپیک

مدال طلا – جایگاه اول: 1972 Münich · تیمی


text:
# بوبي رووي
بوبي رووي هو لاعب هوكي الجليد كندي، ولد في 19 أغسطس 1885 في The Blue Mountains, Ontario  في كندا، وتوفي في 21 سبتمبر 1948 في بورتلاند في الولايات المتحدة.

## وصلات خارجية
- بوبي رووي على موقع دوري الهوكي الوطني (الإنجليزية)
- بوبي رووي على موقع EliteProspects.com (الإنجليزية)
- بوبي رووي على موقع HockeyDB.com (الإنجليزية)
- بوبي رووي على موقع Hockey-Reference.com (الإنجليزية)

title: بوبي رووي

wikitext:
{{يتيمة|تاريخ=أبريل 2019}}
{{صندوق معلومات شخص}}
'''بوبي رووي''' هو [[هوكي الجليد|لاعب هوكي الجليد]] [[كندا|كندي]]، ولد في [[19 أغسطس]] [[1885]] في {{Ill-WD2|id=Q4864447|target=en}} في [[كندا]]، وتوفي في [[21 سبتمبر]] [[1948]] في [[بورتلاند (أوريغون)|بورتلاند]] في [[الولايات المتحدة]].<ref>{{استشهاد ويب| مسار = https://www.hockey-reference.com/players/r/rowebo01.html | عنوان = معلومات عن بوبي رووي على موقع hockey-reference.com | ناشر = hockey-reference.com| مسار أرشيف = https://web.archive.org/web/20170713175903/http://www.hockey-reference.com/players/r/rowebo01.html | تاريخ أرشيف = 13 يوليو 2017 }}</ref><ref>{{استشهاد ويب| مسار = https://www.hockeydb.com/ihdb/stats/pdisplay.php?pid=4680 | عنوان = معلومات عن بوبي رووي على موقع hockeydb.com | ناشر = hockeydb.com| مسار أرشيف = https://web.archive.org/web/20190707155727/http://www.hockeydb.com/ihdb/stats/pdisplay.php?pid=4680 | تاريخ أرشيف = 7 يوليو 2019 }}</ref>

== مراجع ==
{{مراجع}}

== وصلات خارجية ==
* {{روابط رياضية}}
{{شريط بوابات|أعلام|كندا|هوكي الجليد}}
{{بذرة لاعب هوكي الجليد كندي}}

[[تصنيف:أبطال كأس ستانلي]]
[[تصنيف:أعلام هوكي جليد من أونتاريو]]
[[تصنيف:لاعبو بوسطن بروينز]]
[[تصنيف:مدافعو هوكي جليد كنديون]]
[[تصنيف:مغتربون كنديون في الولايات المتحدة]]
[[تصنيف:مواليد 1885]]
[[تصنيف:وفيات 1948]]

title: معلومات شخصية

الوفاة: 21 سبتمبر 1948 (63 سنة) · بورتلاند

مواطنة: كندا

مركز اللعب: مدافع

الوزن: 160 رطل

title: الحياة العملية

المهنة: لاعب هوكي الجليد

الرياضة: هوكي الجليد

title: الجوائز

الجوائز:
كأس ستانلي
تعديل مصدري - تعديل


text:
# 长尾毛蕨
长尾毛蕨（学名：）为金星蕨科毛蕨属下的一个种。

wikiname: zhwiki

title: 长尾毛蕨

in_language: zh

wikitext:
{{Speciesbox
| taxon = Cyclosorus paralatipinnus
| authority = [[秦仁昌|Ching]] ex [[邢公侠|Shing]]
}}
'''长尾毛蕨'''（[[学名]]：{{lang|la|'''''Cyclosorus paralatipinnus'''''}}）为[[金星蕨科]][[毛蕨属]]下的一个种。

== 参考文献 ==
{{refbegin}}
* {{CPNI| zh=长尾毛蕨 | id=005-01097 | binomial=Cyclosorus paralatipinnus | authority=Ching ex Shing | var= | accessdate=2013-01-18}}
{{refend}}

{{Taxonbar}}

[[Category:毛蕨属|C]]

title: 科学分类

界：: 植物界 Plantae

演化支：: Tracheophyta

纲：: 真蕨綱 Polypodiopsida

目：: 水龍骨目 Polypodiales

科：: 金星蕨科 Thelypteridaceae

属：: 毛蕨属 Cyclosorus

种：: 长尾毛蕨 C. paralatipinnus

title: 二名法

二名法: Cyclosorus paralatipinnus · Ching ex Shing


text:
# Asiosilis wegneri
Asiosilis wegneri is een keversoort uit de familie soldaatjes (Cantharidae). De wetenschappelijke naam van de soort werd in 1978 gepubliceerd door Wittmer.

title: Asiosilis wegneri

wikitext:
{{Taxobox insect
| naam = ''Asiosilis wegneri''
| titelweergave = cursief
| afbeelding =
| afbeeldingtekst =
| orde = [[Kevers|Coleoptera]] (Kevers)
| familie = [[Soldaatjes|Cantharidae]] (Soldaatjes)
| geslacht = ''[[Asiosilis]]''
| w-naam = ''Asiosilis wegneri''
| auteur = [[Walter Wittmer|Wittmer]]
| datum = 1978
| haakjes =
| origineel =
}}

'''''Asiosilis wegneri''''' is een [[kevers|keversoort]] uit de familie [[soldaatjes]] (Cantharidae). De wetenschappelijke naam van de soort werd in 1978 gepubliceerd door Wittmer.<ref>{{Brontabel|2010-Hallan}}</ref>

{{Appendix}}
{{beginnetje|biologie|2011|12|09}}

[[Categorie:Asiosilis|wegneri]]

title: Asiosilis wegneri

Orde: Coleoptera (Kevers)

Familie: Cantharidae (Soldaatjes)

Geslacht: Asiosilis

title: Soort


text:
# Diocesi di Wagga Wagga
La diocesi di Wagga Wagga (in latino Dioecesis Corvopolitana) è una sede della Chiesa cattolica in Australia suffraganea dell'arcidiocesi di Sydney. Nel 2023 contava 58.388 battezzati su 219.967 abitanti. È retta dal vescovo Mark Stuart Edwards, O.M.I.

## Territorio
La diocesi comprende la parte sud-orientale del Nuovo Galles del Sud.
Sede vescovile è la città di Wagga Wagga, dove si trova la cattedrale di San Michele.
Il territorio è suddiviso in 32 parrocchie.

## Storia
La diocesi è stata eretta il 28 luglio 1917 con il breve Ut aucto Pastorum di papa Benedetto XV, ricavandone il territorio dalla diocesi di Goulburn (oggi arcidiocesi di Canberra e Goulburn).
Il 4 novembre 2005 la Congregazione per il culto divino e la disciplina dei sacramenti ha confermato Mary MacKillop patrona principale della diocesi.

## Cronotassi dei vescovi
Si omettono i periodi di sede vacante non superiori ai 2 anni o non storicamente accertati.
- Joseph Wilfrid Dwyer † (14 marzo 1918 - 11 ottobre 1939 deceduto)
- Francis Augustin Henschke † (16 novembre 1939 - 24 febbraio 1968 deceduto)
- Francis Patrick Carroll † (24 febbraio 1968 succeduto - 25 giugno 1983 nominato arcivescovo di Canberra e Goulburn)
- William John Brennan † (16 gennaio 1984 - 5 febbraio 2002 dimesso)
- Gerard Joseph Hanna (5 febbraio 2002 - 12 settembre 2016 dimesso)
  - Sede vacante (2016-2020)[2]
- Mark Stuart Edwards, O.M.I., dal 26 maggio 2020

## Statistiche
La diocesi nel 2023 su una popolazione di 219.967 persone contava 58.388 battezzati, corrispondenti al 26,5% del totale.
| anno | popolazione | popolazione | popolazione | presbiteri | presbiteri | presbiteri | presbiteri                | diaconi | religiosi | religiosi | parrocchie |
| anno | battezzati  | totale      | %           | numero     | secolari   | regolari   | battezzati per presbitero | diaconi | uomini    | donne     | parrocchie |
| ---- | ----------- | ----------- | ----------- | ---------- | ---------- | ---------- | ------------------------- | ------- | --------- | --------- | ---------- |
| 1950 | 24.000      | 108.000     | 22,2        | 41         | 41         |            | 585                       |         | 18        | 213       | 21         |
| 1966 | 41.000      | 150.000     | 27,3        | 63         | 59         | 4          | 650                       |         | 29        | 253       | 29         |
| 1968 | 42.147      | 151.000     | 27,9        | 57         | 54         | 3          | 739                       |         | 32        | 249       | 30         |
| 1980 | 56.650      | 171.920     | 33,0        | 51         | 48         | 3          | 1.110                     |         | 31        | 207       | 30         |
| 1990 | 61.000      | 202.000     | 30,2        | 44         | 44         |            | 1.386                     |         | 18        | 180       | 30         |
| 1999 | 62.000      | 206.000     | 30,1        | 55         | 48         | 7          | 1.127                     |         | 14        | 123       | 31         |
| 2000 | 62.000      | 206.000     | 30,1        | 55         | 44         | 11         | 1.127                     |         | 24        | 107       | 31         |
| 2001 | 62.000      | 206.000     | 30,1        | 55         | 44         | 11         | 1.127                     |         | 27        | 107       | 31         |
| 2002 | 62.000      | 206.000     | 30,1        | 57         | 46         | 11         | 1.087                     |         | 27        | 115       | 31         |
| 2003 | 62.000      | 206.000     | 30,1        | 52         | 44         | 8          | 1.192                     |         | 18        | 115       | 31         |
| 2004 | 62.000      | 206.000     | 30,1        | 57         | 51         | 6          | 1.087                     |         | 17        | 110       | 31         |
| 2010 | 64.800      | 218.000     | 29,7        | 72         | 59         | 13         | 900                       |         | 19        | 99        | 31         |
| 2014 | 66.228      | 202.000     | 32,8        | 49         | 44         | 5          | 1.351                     |         | 12        | 87        | 31         |
| 2017 | 65.440      | 199.400     | 32,8        | 50         | 45         | 5          | 1.308                     | 1       | 12        | 79        | 32         |
| 2020 | 60.674      | 205.332     | 29,5        | 52         | 47         | 5          | 1.166                     | 1       | 19        | 73        | 32         |
| 2022 | 62.960      | 209.000     | 30,1        | 48         | 43         | 5          | 1.311                     | 1       | 15        | 64        | 32         |
| 2023 | 58.388      | 219.967     | 26,5        | 47         | 42         | 5          | 1.242                     | 1       | 14        | 65        | 32         |

wikiname: itwiki

title: Diocesi di Wagga Wagga

in_language: it

wikitext:
{{diocesi della chiesa cattolica
|nome = [[Diocesi]] di [[Wagga Wagga]]
|latino = Dioecesis Corvopolitana
|immagine = St Michael's Cathedral (Front view).jpg
|titolo = [[vescovo]]
|titolare = [[Mark Stuart Edwards]], [[Missionari oblati di Maria Immacolata|O.M.I.]]
|nomina =
|emeriti = Gerard Joseph Hanna
|vicario =
|stato = Australia
|ritoliturgico = [[rito romano|romano]]
|eretta = 28 luglio 1917
|stemma =
|mappa =
|mappacollocazione = Bistum Wagga Wagga.svg
|mappaprovincia = Kirchenprovinz Sydney.svg
|suffraganeadi = [[arcidiocesi di Sydney]]
|battezzati = 58.388
|popolazione = 219.967
|proporzione = 26,5
|sacerdotisecolari = 42
|sacerdotiregolari = 5
|sacerdoti = 47
|battezzatipersacerdote = 1.242
|diaconi = 1
|religiosi = 14
|religiose = 65
|vicariati =
|parrocchie = 32
|superficie = 62.160
|patroni = Santa [[Mary MacKillop]]
|indirizzo = P.O. Box 473, 205 Tarcutta St., Wagga Wagga, N.S.W. 2650, Australia
|sito = www.wagga.catholic.org.au
|anno = 2024
}}
La '''diocesi di Wagga Wagga''' ({{latino|Dioecesis Corvopolitana}}) è una sede della [[Chiesa cattolica in Australia]] [[Diocesi suffraganea|suffraganea]] dell'[[arcidiocesi di Sydney]]. Nel 2023 contava 58.388 battezzati su 219.967 abitanti. È retta dal [[vescovo]] [[Mark Stuart Edwards]], [[Missionari oblati di Maria Immacolata|O.M.I.]]

== Territorio ==
La diocesi comprende la parte sud-orientale del [[Nuovo Galles del Sud]].

Sede vescovile è la città di [[Wagga Wagga]], dove si trova la [[cattedrale]] di San Michele.

Il territorio è suddiviso in 32 [[parrocchie]].

== Storia ==
La diocesi è stata eretta il 28 luglio 1917 con il [[breve apostolico|breve]] ''Ut aucto Pastorum'' di [[papa Benedetto XV]], ricavandone il territorio dalla diocesi di Goulburn (oggi [[arcidiocesi di Canberra e Goulburn]]).

Il 4 novembre 2005 la [[Congregazione per il culto divino e la disciplina dei sacramenti]] ha confermato [[Mary MacKillop]] patrona principale della diocesi.<ref>Congregazione per il culto divino e la disciplina dei sacramenti, decreto 4 novembre 2005, Prot. 1637/05/L, vedi {{cita pubblicazione|url=http://www.cultodivino.va/content/cultodivino/it/rivista-notitiae/indici-annate/2006/473-474.html|titolo=Notitiae|urlarchivio=https://web.archive.org/web/20230528200922/http://www.cultodivino.va/content/cultodivino/it/rivista-notitiae/indici-annate/2006/473-474.html|anno=2006|numero=473-474|p=31}}</ref>

== Cronotassi dei vescovi ==
Si omettono i periodi di sede vacante non superiori ai 2 anni o non storicamente accertati.
* Joseph Wilfrid Dwyer † (14 marzo 1918 - 11 ottobre 1939 deceduto)
* Francis Augustin Henschke † (16 novembre 1939 - 24 febbraio 1968 deceduto)
* Francis Patrick Carroll † (24 febbraio 1968 succeduto - 25 giugno 1983 nominato arcivescovo di [[Arcidiocesi di Canberra e Goulburn|Canberra e Goulburn]])
* [[William John Brennan]] † (16 gennaio 1984 - 5 febbraio 2002 dimesso)
* Gerard Joseph Hanna (5 febbraio 2002 - 12 settembre 2016 dimesso)
** ''Sede vacante (2016-2020)''<ref>Dal 12 settembre 2016 al 22 luglio 2020, data della presa di possesso della diocesi da parte di Mark Stuart Edwards, fu amministratore apostolico Christopher Charles Prowse, arcivescovo di [[Arcidiocesi di Canberra e Goulburn|Canberra e Goulburn]].</ref>
* Mark Stuart Edwards, [[Missionari oblati di Maria Immacolata|O.M.I.]], dal 26 maggio 2020

== Statistiche ==
La diocesi nel 2023 su una popolazione di 219.967 persone contava 58.388 battezzati, corrispondenti al 26,5% del totale.
{{tabella dati diocesi}}
|-
| 1950 || 24.000 || 108.000 || 22,2 || 41 || 41 ||  || 585 ||  || 18 || 213 || 21
|-
| 1966 || 41.000 || 150.000 || 27,3 || 63 || 59 || 4 || 650 ||  || 29 || 253 || 29
|-
| 1968 || 42.147 || 151.000 || 27,9 || 57 || 54 || 3 || 739 ||  || 32 || 249 || 30
|-
| 1980 || 56.650 || 171.920 || 33,0 || 51 || 48 || 3 || 1.110 ||  || 31 || 207 || 30
|-
| 1990 || 61.000 || 202.000 || 30,2 || 44 || 44 ||  || 1.386 ||  || 18 || 180 || 30
|-
| 1999 || 62.000 || 206.000 || 30,1 || 55 || 48 || 7 || 1.127 ||  || 14 || 123 || 31
|-
| 2000 || 62.000 || 206.000 || 30,1 || 55 || 44 || 11 || 1.127 ||  || 24 || 107 || 31
|-
| 2001 || 62.000 || 206.000 || 30,1 || 55 || 44 || 11 || 1.127 ||  || 27 || 107 || 31
|-
| 2002 || 62.000 || 206.000 || 30,1 || 57 || 46 || 11 || 1.087 ||  || 27 || 115 || 31
|-
| 2003 || 62.000 || 206.000 || 30,1 || 52 || 44 || 8 || 1.192 ||  || 18 || 115 || 31
|-
| 2004 || 62.000 || 206.000 || 30,1 || 57 || 51 || 6 || 1.087 ||  || 17 || 110 || 31
|-
| 2010 || 64.800 || 218.000 || 29,7 || 72 || 59 || 13 || 900 ||  || 19 || 99 || 31
|-
| 2014 || 66.228 || 202.000 || 32,8 || 49 || 44 || 5 || 1.351 ||  || 12 || 87 || 31
|-
| 2017 || 65.440 || 199.400 || 32,8 || 50 || 45 || 5 || 1.308 || 1 || 12 || 79 || 32
|-
| 2020 || 60.674 || 205.332 || 29,5 || 52 || 47 || 5 || 1.166 || 1 || 19 || 73 || 32
|-
| 2022 || 62.960 || 209.000 || 30,1 || 48 || 43 || 5 || 1.311 || 1 || 15 || 64 || 32
|-
| 2023 || 58.388 || 219.967 || 26,5 || 47 || 42 || 5 || 1.242 || 1 || 14 || 65 || 32
|}

== Note ==
<references/>

== Bibliografia ==
* {{Cita testo|lingua=la|url=http://www.vatican.va/archive/aas/documents/AAS-09-I-1917-ocr.pdf|titolo=Breve ''Ut aucto Pastorum''|postscript=nessuno}}, AAS 9 (1917), p. 424.

== Altri progetti ==
{{interprogetto}}

== Collegamenti esterni ==
* {{collegamenti esterni}}
* [[Annuario pontificio]] del 2024 e precedenti, in {{Catholic-hierarchy}}
* {{gcatholic|wagg0}}

{{Controllo di autorità}}
{{Portale|diocesi}}

[[Categoria:Diocesi cattoliche in Australia|Wagga Wagga]]
[[Categoria:Diocesi erette da Benedetto XV|Wagga Wagga]]

title: Diocesi di Wagga Wagga · Dioecesis Corvopolitana · Chiesa latina

Suffraganea dell': arcidiocesi di Sydney

Provincia ecclesiastica ·: Collocazione geografica

Vescovo: Mark Stuart Edwards, O.M.I.

Vescovi emeriti: Gerard Joseph Hanna

Presbiteri: 47, di cui 42 secolari e 5 regolari · 1.242 battezzati per presbitero

Religiosi: 14 uomini, 65 donne

Diaconi: 1 permanente

Stato: Australia

Erezione: 28 luglio 1917

Rito: romano

Santi patroni: Santa Mary MacKillop


text:
# 馮禎
馮禎，綏德衛人，明朝軍事將領。
馮禎起家卒伍，累功為本衛指揮僉事。孝宗弘治末年，擢署都指揮僉事，守備偏頭關。后擔任參將，分守寧夏西路，以勇敢聞名。安化王朱寘鐇謀反時，馮禎馳奏報告。事后進署都指揮同知。不久，擢為副總兵，協守延綏。武宗正德六年（1511年），中原發生盜亂，他率領所部前往討伐，在阜城破敵并解曹州之圍，因功進升為都督僉事。次年，再次率領副總兵時源，參將神周、金輔擊敗劉惠、趙鐩叛亂。之後因官軍內部不協，馮禎力戰而亡。贈洛南伯，賜祭葬，授其子馮大金為都督僉事。

title: 馮禎

wikitext:
'''馮禎'''，綏德衛人，[[明朝]]軍事將領。

馮禎起家卒伍，累功為本衛指揮僉事。孝宗弘治末年，擢署都指揮僉事，守備偏頭關。后擔任參將，分守寧夏西路，以勇敢聞名。安化王[[朱寘鐇]]謀反時，馮禎馳奏報告。事后進署都指揮同知。不久，擢為副總兵，協守延綏。武宗正德六年（1511年），中原發生盜亂，他率領所部前往討伐，在阜城破敵并解曹州之圍，因功進升為都督僉事。次年，再次率領副總兵[[時源]]，參將[[神周]]、[[金輔]]擊敗[[劉惠]]、[[趙鐩]]叛亂。之後因官軍內部不協，馮禎力戰而亡。贈洛南伯，賜祭葬，授其子馮大金為都督僉事<ref>《[[明史]]》（卷175）：“馮禎、綏德衛人。起家卒伍，累功為本衛指揮僉事。弘治末，擢署都指揮僉事，守備偏頭關。尋充參將，分守寧夏西路，以勇敢聞。寘鐇反，馳奏告變。事平，進署都指揮同知。已，擢副總兵，協守延綏。正德六年七月，盜起中原。詔以所部千五百人入討。至阜城，遇賊。禎令軍中毋顧首級、貪虜獲，遂大敗賊。逐北數十里，俘斬八百六十有奇。進解曹州圍，執其魁朱諒。錄功，進都督僉事。明年春，劉惠、趙鐩亂河南，連陷鹿邑、上蔡、西平、遂平、舞陽、葉，縱掠南頓、新蔡、商水、襄城，復還，駐西平。禎偕副總兵時源，參將神周、金輔擊敗之。賊奔入城，官軍塞其門。乘夜焚死千餘人，斬首稱是，餘賊潰而西。巡撫鄧璋等朝崇王於汝寧，宴飲連日。賊招散亡，勢復振，陷鄢陵、滎陽、汜水、鞏。圍河南府三日，諸軍始集。賊屯洛南，覘官軍饑疲，迎戰。右哨金輔不敢渡洛，禎及源、周方陣，而後哨參將姚信所部京軍先馳，失利，遽遁。陣亂，賊乘之。禎下馬殊死鬥，援絕死焉。贈洛南伯，賜祭葬，授其子大金都督僉事。後賊平，論功，復蔭一子世百戶。明年是日，禎死所風霾大作，又明年，亦如之。伊王奏聞，敕有司建祠，歲以死日致祭。尋用給事中李鐸言，歲給米二石，帛二疋，贍其家。”</ref>。

==参考文献==
{{wikisource|明史/卷175}}
<div class="references-small">
<references />
</div>

{{明朝人物小作品}}

[[Category:明朝都督僉事]]
[[Category:明朝伯爵]]


text:
# Bentyra testacea
Bentyra testacea là một loài tò vò trong họ Ichneumonidae.

title: Bentyra testacea

wikitext:
{{nhan đề nghiêng}}
{{Bảng phân loại
| name = ''Bentyra testacea''
| image =
| image_caption =
| status =
| status_system =
| status_ref =
| regnum = [[Động vật|Animalia]]
| phylum = [[Động vật Chân khớp|Arthropoda]]
| classis = [[Côn trùng|Insecta]]
| ordo = [[Bộ Cánh màng|Hymenoptera]]
| familia = [[Ichneumonidae]]
| genus = ''[[Bentyra]]''
| species = '''''B. testacea'''''
| binomial = ''Bentyra testacea''
| binomial_authority = ([[Gyöö Viktor Szépligeti|Szépligeti]], 1908)
| synonyms =
}}
'''''Bentyra testacea''''' là một loài [[tò vò]] trong họ [[Ichneumonidae]].<ref name = "COL">{{chú thích web |url= http://www.catalogueoflife.org/annual-checklist/2011/search/all/key/Bentyra+testacea/match/1|title= Species 2000 & ITIS Catalogue of Life: 2011 Annual Checklist.|access-date = ngày 22 tháng 6 năm 2014 |author= Bisby |first = F.A. |last2 = Roskov |first2 = Y.R. |last3 = Orrell |first3 = T.M. |last4 = Nicolson |first4 = D. |last5 = Paglinawan |first5 = L.E. |last6 = Bailly |first6 = N. |last7 = Kirk |first7 = P.M. |last8 = Bourgoin |first8 = T. |last9 = Baillargeon |first9= G. |last10 = Ouvrard |first10 = D.|year= 2011|publisher=Species 2000: Reading, UK.}}</ref>

==Chú thích==
{{Tham khảo}}

==Liên kết ngoài==
*{{Wikispecies nội dòng|Bentyra testacea|''Bentyra testacea''}}
*{{Thể loại Commons nội dòng|Bentyra testacea|''Bentyra testacea''}}

[[Thể loại:Bentyra]]

{{Cryptinae-stub}}

title: Phân loại khoa học

Chi (genus): Bentyra

Loài (species): B. testacea

title: Danh pháp hai phần

Danh pháp hai phần: Bentyra testacea · (Szépligeti, 1908)