text:
# Labour
Labour Party (svenska: Arbetarpartiet), är ett socialdemokratiskt politiskt parti i Storbritannien. Partiledare är sedan 2020 Keir Starmer. Sedan valet 2024 är partiet i regeringsställning, med egen majoritet i underhuset.
Labour bildades ursprungligen år 1900 som Labour Representation Committee. År 1906 tog man namnet Labour Party. Partiet tog i början av 1920-talet över det Liberala partiets position som det Konservativa partiets huvudkonkurrent om makten i Storbritannien. Det skedde efter att allmän rösträtt för män, samt kvinnor över 30 år, hade införts, samtidigt som Liberala partiet var i en svacka.
Labour är representerat i det skotska parlamentet (som Scottish Labour Party) och i Wales nationalförsamling (som Welsh Labour Party). Labour ställer ej upp i val i Nordirland utan stödjer istället Social Democratic and Labour Party.

## Historik

### Det tidiga 1900-talet
Labour bildades den 27 februari 1900 som Labour Representation Committee på en specialkongress av den fackliga centralorganisationen Trades Union Congress i syfte att ta fram en gemensam lista på kandidater till underhuset, under medverkan av olika fackföreningar, tillsammans med representanter för de viktigaste socialistiska grupperna i Storbritannien: Independent Labour Party, Social Democratic Federation och Fabianerna. Efter en debatt beslöt de 129 delegaterna att godkänna Keir Hardies motion om att etablera en särskild arbetargrupp i parlamentet, med sina egna whips, som skulle komma överens om en gemensam politik och vara beredd att samarbeta med vilket som helst annat parti som för tillfället förespråkar lagstiftning som gynnar arbetarnas intressen. Redan tidigare hade det från SDF 1893 avsöndrade ILP eftersträvat att skapa en vallista oberoende av de gamla partierna Whigs och Tories och Labour Reform Committee kom att bli en direkt föregångare till det moderna brittiska Labour. Kongressen upprättade en kommitté bestående av två medlemmar från ILP, två från SDF, en fabian och sju fackföreningsföreträdare. Keir Hardie valdes till ordförande och Ramsay MacDonald till sekreterare.
Labour Reform Committee ställde upp med femton kandidater i valet 1900, av vilka två, Keir Hardie och Richard Bell valdes in i underhuset. Partiet fick större framgång i valet 1906 då 29 kandidater blev invalda. En viktig orsak var att man gjort upp med Liberala partiet för att undvika att partiernas kandidater stod emot varandra.
Senare år 1906 beslöt Labour Reform Committee att formellt byta namn till Labour Party. I januarivalet 1910 fick partiet 40 platser och i decembervalet samma år 42 platser, trots att partiet råkat i finansiella svårigheter, sedan fackföreningar 1908 förbjudits att anslå pengar till politiska organisationer. Bestämmelsen upphävdes dock 1913, och därefter kunde partiet enas mot framväxande syndikalistiska och andra radikala grupper.
Labour var dock långt ifrån enigt, och de inre striderna skärptes vid första världskrigets utbrott. Ledaren sedan 1911, Ramsay MacDonald och några andra som motsatte sig kriget avgick, och Labour anslöt sig därefter till den nationella fronten. År 1915 ingick Labours representanter i regeringen, och några av dem kvarstod till november 1918. Vid parlamentsvalet 1918 erhöll Labour 57 representanter i underhuset.
Individuellt medlemskap infördes 1918. Innan dess hade partiet bara bestått av organisationer knutna till partiet.

### Mellankrigstiden och andra världskriget
I valet år 1922 gick Labour om det Liberala partiet och blev för första gången landets näst största parti. Med stöd av Liberala partiet bildade Labour i januari 1924 för första gången regering med Ramsay MacDonald som premiärminister, men denna varade endast i nio månader. Under regeringstiden lagstiftades kring utbildning, arbetslöshet och socialförsäkring. Man kunde också påbörja ett bostadsprogram med 500 000 bostäder för arbetarklassfamiljer genom Wheatley Housing Act.
Vid valet 1929 blev Labour för första gången det största partiet i parlamentet med 287 mandat (37,1 procent) och bildade återigen regering, även denna gång med stöd från Liberala partiet då Labour saknade egen majoritet. För första gången fick Storbritannien en kvinnlig minister i och med att Margaret Bondfield blev arbetsminister. För partiet blev börskraschen och den påföljande depressionen som drabbade Storbritannien ett hårt slag. Under 1931 valde därför premiärminister Ramsay MacDonald och ett antal av de mer betydande ministrarna att, på grund av det svåra ekonomiska läget, bilda en samlingsregering tillsammans med Konservativa partiet och Liberala partiet. Större delen av partiet valde då att gå i opposition. Vid det följande valet 1931 vann oppositionen betydligt fler mandat än MacDonalds parti och kom att överta partiets roll. MacDonald kom dock att sitta kvar som premiärminister, med stöd av de konservativa, fram till 1935.
I slutet av 1930-talet var partiet i opposition, men efter andra världskrigets utbrott gick de åter i koalition med de konservativa. Två olika samlingsregeringar regerade under kriget, den första under Neville Chamberlain varade från samma dag som Storbritannien och Frankrike förklarade krig mot Nazityskland, den 3 september 1939, till och med 9 maj 1940. Denna regering, War Government, hade dock endast två medlemmar från Labour, varav ingen i kabinettet. När Winston Churchill den 10 maj 1940 tillträdde som premiärminister för Coalition Government byggde antalet ministrar på mandatställningen i underhuset och till exempel blev Labourledaren Clement Attlee vice premiärminister och socialminister i samlingsregeringen. Det goda arbete han utförde på den posten anses ha bidragit till den oväntade segern i parlamentsvalet strax efter krigsslutet sommaren 1945.
Denna regering ersattes av en konservativ-nationalliberal expeditionsregering (Caretaker Government, 23 maj till 26 juli 1945) i avvaktan på ett nytt parlamentsval.

### Tiden efter andra världskriget
Vid det första underhusvalet på tio år den 5 juli 1945 vann Labour en jordskredsseger och den 26 juli 1945 tillträdde Clement Attlee som premiärminister för en Labourregering. Internt i Storbritannien hade det under hela kriget funnits ett motstånd mot Winston Churchill som "krigshetsare" framförallt bland arbetarklassen. Även om det var under Chamberlains tid som premiärminister som kriget bröt ut, hade Churchill önskat krig mot Tyskland långt tidigare. Bland vanligt folk som fortfarande hade första världskriget och västfrontens fasor i minne, saknades förståelse för att starta ett krig för Polens skull. I valet 1945 fick det brittiska kommunistpartiet 10 % av rösterna, men genom det brittiska enmandatsvalkretsarna fick kommunisterna endast ett fåtal mandat i underhuset.
Under Labour och Attlee omvandlades Storbritannien till en välfärdsstat och man förstatligade ett stort antal företag inom bland annat gruv- och energiindustrin, järnvägen och flygtrafiken. Även Bank of England nationaliserades. Ett nytt system för sociala förmåner med arbetslöshetsunderstöd, åldringsförsörjning och ett offentligt sjukhusvårdssystem i National Health Service infördes också.
I valet 1950 lyckades det Labour att försvara valsegern från 1945, men dock endast med ett fåtal mandat. Efter ett par förlorade fyllnadsval tvingades Clement Attlee att utlysa val redan hösten 1951 och då vann de konservativa och Winston Churchill tillbaka regeringsmakten. För Labour följde tretton år i opposition gentemot de konservativa ledarna Churchill, Anthony Eden, Harold Macmillan och Alec Douglas-Home. Under 1950-talet blev dessutom partiet förlamat av inre stridigheter mellan de som var anhägare av Aneurin Bevan och ville att man skulle driva en mer socialistisk politik, och de som var "revisionister" och samlades kring partiledaren Hugh Gaitskell. Revisionisterna tog bland annat avstånd från ensidig brittisk kärnvapennedrustning och ville ta bort den fjärde paragrafen ur partiprogrammet, vilket handlade om ett gemensamt ägande av produktionsmedlen. Dock ledde en ekonomisk nedgång i början av 1960-talet och flera politiska skandaler för det Konservativa partiet, den mest kända Profumoaffären, att Labour kunde återkomma som regeringsparti.
Under 1950-, 1960- och 1970-talen växlade Labour och de konservativa vid makten. 1963 tog Harold Wilson över som partiets ledare sedan  Hugh Gaitskell plötsligt avlidit. Wilson vann parlamentsvalen 1964 och 1966. Under Labours styre genomfördes flera reformer på utbildningsområdet som skapade av Open University och legalisering av abort och homosexualitet. Men det ekonomiska läget med en stor utlandsskuld och devalvering som följd försämrade det politiska läget. Labour förlorade valet 1970 och Wilson avgick som premiärminister, men återkom efter segern i valet i februari 1974. Labour vann även det andra valet samma år. År 1976 avgick Wilson av hälsoskäl och efterträddes av James Callaghan.
Under vintern 1978–1979 som kommit att kallas "Winter of Discontent" drabbades Labourregeringen av en rad svårigheter med arbetslivskonflikter, strejker, hög arbetslöshet och en alltmer kollapsande offentlig service. James Callaghans regering föll efter en misstroendeförklaring under våren 1979 och i valet 1979 fick det Konservativa partiet en egen majoritet.

### Det sena 1900-talet
När Labourregeringen föll 1979, efterträddes den av en konservativ regering ledd av Margaret Thatcher. Partiets vänsterfalang tog då makten och Michael Foot utsåg till ny ledare för Labour. Som en följd av detta valde flera moderata politiker, bland dem Roy Jenkins, David Owen och Shirley Williams, att lämna partiet och itället bilda Social Democratic Party.
Valet 1983 blev Labours sämsta sedan 1918 med bara 27,6 procent av rösterna. Partiledaren Michael Foot såg Social Democratic Party som orsaken till en splittring av röster som gynnade de konservativa och Thatcher. Foot avgick och efterträddes av Neil Kinnock. Under Kinnocks ledning började transformeringen av Labour och en förflyttning mot den politiska mitten. Bland annat blev partiet försvarsvänligt, positivt till Storbritanniens EG-medlemskap, erkände marknadskrafternas betydelse i ett modernt industriland samt accepterade att inskränkningar gjordes i fackföreningarnas makt. År 1987 förbättrades valresultatet och utbrytarpartiet Social Democratic Party var inte längre ett direkt hot och SDP gick 1988 upp i det nya Liberaldemokraterna. Labour kom att leda i flera opinionsmätningar de kommande åren, men det skiftade snabbt mellan Labour och de konservativa. Labour förlorade parlamentsvalet 1992, nu mot Thatchers efterträdare John Major, som hade lyckats vända det vikande väljarstödet som uppstått under Thatchers sista tid.
År 1992 tog John Smith över som partiordförande efter Neil Kinnock. Under hans tid på posten avskaffades fackens blockröstning på partikongresserna under mottot "en medlem, en röst". Under Smiths ledning kunde Labour vinna ett försprång gentemot regeringen men 1994 dog Smith plötsligt i en hjärtinfarkt.
Till ny partiledare utsågs Tony Blair. Han tillkännagav vid slutet av sitt tal vid partikongressen 1994 att han ämnade ersätta partiprogrammets fjärde paragraf med ett nytt uttalande om partiets mål och värderingar. Fjärde paragrafen innehöll partiets uttalade uppslutning bakom gemensamt ägande av produktionsmedlen, vilket allmänt tolkades som att de syftade på en fullskalig nationalisering. Paragrafen ersattes med ett uttalande om att partiet företräder demokratisk socialism. En specialkongress antog denna symboliskt viktiga ändring i april 1995.

#### New Labour
Blair reviderade också partiets politik på ett sätt som stärkte bilden av Labour som kompetent och modernt; han använde termen "Nya Labour" ("New Labour") för att skilja partiet från dess förflutna. Detta var en fortsättning från Neil Kinnocks förändringar under 1980-talet senare hälft och John Smiths korta tid som ledare. Samtidigt kritiserade vänsterfalangen partiet för att vara nyliberalt. Fastän omdaningen väckte mycket kritik kunde den ändå framgångsrikt förändra bilden av partiet bland allmänheten.

### 2000-talet
I valet 1997 vann Labour en jordskredsseger. Det var Labours största majoritet någonsin i ett parlamentsval. Man hjälptes av John Majors regerings impopularitet (bland annat på grund av den djupa splittringen inom partiet i EU-frågan) och Blairs personlighet. Dessutom hade partiets nya orientering möjliggjort att man värvade medelklassväljare i England, som tidigare hade röstat konservativt. I och med valsegern Blair blev den yngste personen på premiärministerposten sedan Lord Liverpool 1812.
Bland de förändringar som partiet genomförde i regeringsställning var införandet av en nationell minimilön och en maktdecentralisering till Skottland, Wales och Nordirland som fick egna parlament. Labour kunde fira ett stort stöd, inte minst bland kända personer som bekände sig till "New Labour". Valet 2001 blev ytterligare en storseger för partiet. Populariteten för partiet och Blair minskade dock efter valet. Bland annat bidrog ett antal skandaler till att man förlorade sitt rykte som fritt från korruption och Blairs personliga popularitet började att falna. Dessutom drogs man med problem inom sjuk- och äldrevård, utbildning och kommunikationer som visade sig vara svårlösta. Ytterligare en faktor var brittiska militärstyrkors medverkan i Irakkriget och den ockupationen som följde. I valet 2005 vann Labour återigen, även om partiets majoritet minskade betydligt. Populariten för regeringen minskade ytterligare efter ännu fler skadaler, bland annat startade polisen en undersökning rörande påstådda mutor, där platser i överhuset skulle ha givits bort i utbyte mot ett ekonomiskt stöd till partiet. Blair hade redan 2004 meddelat att om han vann valet 2005 ämnade han att avgå under nästa mandatperiod, vilket han gjorde 2007 då finansministern Gordon Brown tog över premiärminister- och partiledarposten.
Efter en första tid av bra opinionssiffror för Brown så minskade väljarstödet kraftigt och var nere på de lägsta nivåerna sedan 1940-talet. I maj 2008 förlorade man stort i Londons borgmästarval och Gordon Browns ledarskap hamnade i fokus för kritiken. Vid parlamentsvalet 2010 förlorade Labour nära 100 mandat och inget parti fick en egen majoritet. Konservativa tog tillsammans med liberaldemokrater över landets styre och som en följd av valnederlaget meddelade Brown i maj 2010 att han planerade att avgå som partiledare för Labour i september samma år. Redan dagen därpå, den 11 maj, avgick han emellertid både som premiärminister och partiledare med omedelbar verkan.
Den 25 september 2010 valdes Ed Miliband till ny partiledare för Labour. Innan valet 2015 pekade opinionsmätningar på att valet skulle bli jämnt mellan det Konservativa partiet och Labour. Flertalet av dem visade också att det skulle bli ett regeringsskifte. Valet blev dock ingen framgång för partiet, även om man ökade med 1,5 procentenheter så tappade man 26 mandat jämfört med valet 2010. Mandatförlusten berodde huvudsakligen på de stora motgångarna som man hade i Skottland, där Scottish National Party vann 56 av 59 möjliga mandat, medan Labour endast vann ett mandat, vilket var en minskning med fyrtio mandat jämfört med valet 2010. Ed Miliband valde att avgå som partiledare omedelbart efter valnederlaget.
Den kommande processen för att utse en ny partiledare blev en omtumlande fas för partiet. Fyra partiföreträdare lyckades samla 15 procents stöd av partigruppen i underhuset. En av dessa var Jeremy Corbyn, en frispråkig vänstersocialist. Han hade utmärkt sig genom sin aktivism och hade ofta gått i opposition mot partilinjen. Opinionsundersökningar visade på att Corbyn hade ett förvånansvärt stort stöd blev Labours partimedlemmar och registrerade supportrar. Personer inom Labours etablissemang valde att offentligt ta avstånd från Corbyn och vädjade till partiets medlemmar att man borde välja en annan kandidat. Deras ansträngningar visade sig dock vara förgäves då Corbyn klart vann partiledarvalet med 60 procent av rösterna i den första valomgången. Labour fortsatte dock att ligga efter de konservativa i opinionsmätningarna och några mittenorienterade ledamöter valde att ta avstånd från Corbyn, som då avsatte ett antal medlemmar av skuggkabinettet. I folkomröstningen om landets fortsatta medlemskap i EU 2016 förespråkade man att Storbritannien skulle stanna kvar i unionen. Jeremy Corbyn kritiserades dock för ett bristande engagemang i kampanjen och utmanades om partiledarposten, efter att många skuggministrar lämnat hans skuggregering och partigruppen genomfört en misstroendeomröstning mot honom. I medlemsomröstningen blev Corbyn dock omvald med röstsiffrorna 61,8 procent mot utmanaren Owen Smiths 38,2 procent.
Labour låg långt efter i opinionsmätningarna när den konservativa premiärministern Theresa May utlyste ett nyval under våren 2017. Under valrörelsen minskade dock de konservativas försprång och Corbyns popularitet ökade. Partiets valprogram innehöll bland annat en omfördelningsprofil, med höjda skatter för höginkomsttagare kombinerat med en höjd minimilön. Unga väljare lockades också till partiet, bland annat då man ville avskaffa universitetsavgifterna. Valet 2017 blev till sist en oväntad framgång för Labour, då man ökade sina mandat med 30 stycken till 262. Dessutom fick man 40 procent av rösterna, vilket var den största andelen sedan 2001. Framgången kan delvis beskrivas med att många unga väljare hade mobiliserats till partiet genom sociala medier. Dock kunde ändå den konservativa regeringen sitta kvar, med hjälp av stöd från nordirländska Democratic Unionist Party. Corbyns position var tillfälligt tryggad efter valrörelsen, men partiet var fortfarande splittrat i frågan om EU-medlemskapet. Många partimedlemmar tyckte att man borde stanna kvar i unionen, medan Labours traditionella väljarbas som är i mellersta och norra England i en stor utsträckning hade röstat för ett EU-utträde. Efter en omfattande intern debatt kom partiet att företräda en "mjukare" brexit, än vad som förhandlats fram av den konservativa regeringen. Bland annat förespråkade man att Storbritannien skulle stanna kvar i EU:s tullunion och ha en nära anknytning till den gemensamma marknaden.
Då Boris Johnson utlyste ett nyval under hösten 2019, gick partiet till val på en "mjukare" brexit och ett socialt och ekonomiskt program som snarast var ännu radikalare än 2017. Under valkampanjen försökte man att tona ned EU-frågan och istället fokusera på det sociala och ekonomiska reformprogrammet, men strategin misslyckades. Valet 2019 blev en stor framgång för det Konservativa partiet, som fick en egen majoritet i underhuset med god marginal. Labours mandat minskade till 202, vilket är det lägsta antalet sedan valet 1935. Avståndet i röstandel upp till det Konservativa partiet var det största sedan valet 1983. Omedelbart annonserade Corbyn att han planerade att avgå och han efterträddes som partiledare av Keir Starmer i april 2020.
I juli 2024 blev Keir Starmer Storbritanniens 58:e premiärminister efter att Labour vunnit en stor majoritet i parlamentet i valet 2024.

## Organisationsstruktur
Partiet har en relativt komplicerad organisationsstruktur där personer är individuella medlemmar av lokalavdelningar som sedan bildar partiet tillsammans med fackföreningar och socialistiska sällskap, bland andra Co-operative Party och Fabianerna.

## Partiledare
Partiledare sedan 1906 (partiledare som tjänade som premiärminister är märkta med en *)
- Keir Hardie 1906–1908
- Arthur Henderson 1908–1910
- George Nicoll Barnes 1910–1911
- Ramsay MacDonald 1911–1914
- Arthur Henderson 1914–1917
- William Adamson 1917–1921
- John Robert Clynes 1921–1922
- Ramsay MacDonald* 1922–1931
- Arthur Henderson 1931–1932
- George Lansbury 1932–1935
- Clement Attlee* 1935–1955
- Hugh Gaitskell 1955–1963
- Harold Wilson* 1963–1976
- James Callaghan* 1976–1980
- Michael Foot 1980–1983
- Neil Kinnock 1983–1992
- John Smith 1992–1994
- Margaret Beckett 1994 tf
- Tony Blair* 1994–2007
- Gordon Brown* 2007–2010
- Harriet Harman 2010 tf
- Ed Miliband 2010–2015
- Harriet Harman 2015 tf
- Jeremy Corbyn 2015–2020
- Keir Starmer* 2020–

### Porträtt
- Keir Hardie
- Clement Attlee
- Harold Wilson
- James Callaghan
- Tony Blair
- Gordon Brown
- Keir Starmer

title: Labour

wikitext:
{{omdirigering|Labour Party}}
{{Partifakta
|partinamn_svenska  = Labour
|partinamn_officiellt = Labour Party
|färgkod            = #DC241f
|förkortning        = LAB
|nation             = {{Flagga|UK|namn=Storbritannien}}
|land               = Storbritannien
|land_politik       = Brittisk
|partiordförande    = [[Keir Starmer]]
|grundande          = [[27 februari]] [[1900]]
|huvudkontor        = 20 Rushworth Street, [[London]]
|medlemsantal       = 309 000<ref>{{Webbref|titel=Nigel Farage claims Reform UK has 200,000 members and has warning for Labour|url=https://news.sky.com/story/nigel-farage-claims-reform-uk-has-200-000-members-and-has-warning-for-labour-13306272|verk=Sky News|hämtdatum=2025-07-30|språk=en}}</ref>
|medlemsantal_rank  = 2025
|ideologi           = [[Socialdemokrati]]<br/>[[Demokratisk socialism]]
|position           = [[Politisk mitt|Center]]–[[Politisk vänster|vänster]]
|internationell     = [[Progressiva Alliansen]]
|europa             = [[Europeiska socialdemokratiska partiet]] (PES)
|färg               = [[Röd]]
|ungdomsförbund     = [[Young Labour]]
|platser1           = [[Brittiska underhuset|Underhuset]]<ref name="Ledamöter Underhuset">{{Webbref|titel=State of the parties - MPs and Lords - UK Parliament|url=https://members.parliament.uk/parties/Commons|verk=members.parliament.uk|hämtdatum=2025-07-30|språk=en}}</ref>
|procent1           = {{partifakta/procent|33.7|hex=#DC241f}}
|mandat1            = {{partifakta/platser|398|650|hex=#DC241f}}
|platser2           = [[Brittiska överhuset|Överhuset]]<ref>{{Webbref|titel=Lords membership - MPs and Lords - UK Parliament|url=https://members.parliament.uk/parties/Lords|verk=members.parliament.uk|hämtdatum=2025-07-30|språk=en}}</ref>
|mandat2            = {{partifakta/platser|210|831|hex=#DC241f}}
|platser3           = [[Skotska parlamentet]]
|procent3           = {{partifakta/procent|17.9|hex=#DC241f}}
|mandat3            = {{partifakta/platser|23|129|hex=#DC241f}}
|platser4           = [[Wales parlament]]
|procent4           = {{partifakta/procent|36.2|hex=#DC241f}}
|mandat4            = {{partifakta/platser|30|60|hex=#DC241f}}
|platser5           = [[London Assembly]]
|procent5           = {{partifakta/procent|38.4|hex=#DC241f}}
|mandat5            = {{partifakta/platser|11|25|hex=#DC241f}}
|platser6           = [[Kommun#Storbritannien|Lokala fullmäktigeförsamlingar]]<ref>{{Webbref|titel=Open Council Data UK|url=http://www.opencouncildata.co.uk/index.php|verk=www.opencouncildata.co.uk|hämtdatum=2025-08-06}}</ref>
|mandat6            = {{partifakta/platser|6050|18645|hex=#DC241f}}
|webbplats          = [https://labour.org.uk/ Officiell webbplats]
|logotyp            = Labour Party Wordmark.svg
}}

[[Fil:Labour Party Victoria Street 3.jpg|miniatyr|Labours partikansli på Victoria Street i London.]]
'''Labour Party''' ({{lang-sv|Arbetarpartiet}}), är ett [[socialdemokrati]]skt [[politiskt parti]] i [[Storbritannien]]. Partiledare är sedan 2020 [[Keir Starmer]]. Sedan [[Parlamentsvalet i Storbritannien 2024|valet 2024]] är partiet i regeringsställning, med egen majoritet i [[Brittiska underhuset|underhuset]].

Labour bildades ursprungligen år 1900 som [[Labour Representation Committee]]. År 1906 tog man namnet Labour Party. Partiet tog i början av 1920-talet över det [[Liberal Party (Storbritannien)|Liberala partiet]]s position som det [[Konservativa partiet (Storbritannien)|Konservativa partiet]]s huvudkonkurrent om makten i Storbritannien. Det skedde efter att allmän rösträtt för män, samt kvinnor över 30 år, hade införts, samtidigt som Liberala partiet var i en svacka.

Labour är representerat i det [[skotska parlamentet]] (som [[Scottish Labour Party]]) och i [[Wales nationalförsamling]] (som [[Welsh Labour Party]]). Labour ställer ej upp i val i [[Nordirland]] utan stödjer istället [[Social Democratic and Labour Party]].

== Historik ==

=== Det tidiga 1900-talet ===
Labour bildades den 27 februari 1900 som ''Labour Representation Committee'' på en specialkongress av den [[Facklig centralorganisation|fackliga centralorganisationen]] [[Trades Union Congress]] i syfte att ta fram en gemensam lista på kandidater till [[Brittiska underhuset|underhuset]], under medverkan av olika fackföreningar, tillsammans med representanter för de viktigaste [[socialism|socialistiska]] grupperna i Storbritannien: [[Independent Labour Party]], [[Social Democratic Federation]] och [[Fabianerna]].<ref name=":0">{{Webbref|titel=Labour Party - Uppslagsverk - NE.se|url=https://www.ne.se/uppslagsverk/encyklopedi/l%C3%A5ng/labour-party|verk=www.ne.se|hämtdatum=2019-11-30}}</ref> Efter en debatt beslöt de 129 delegaterna att godkänna [[Keir Hardie]]s motion om att etablera en särskild arbetargrupp i parlamentet, med sina egna [[whip]]s, som skulle komma överens om en gemensam [[politik]] och vara beredd att samarbeta med vilket som helst annat parti som för tillfället förespråkar lagstiftning som gynnar arbetarnas intressen. Redan tidigare hade det från SDF 1893 avsöndrade ILP eftersträvat att skapa en vallista oberoende av de gamla partierna [[Whigs]] och [[Tories]] och Labour Reform Committee kom att bli en direkt föregångare till det moderna brittiska Labour. Kongressen upprättade en kommitté bestående av två medlemmar från ILP, två från SDF, en fabian och sju fackföreningsföreträdare. Keir Hardie valdes till ordförande och [[Ramsay MacDonald]] till sekreterare.

Labour Reform Committee ställde upp med femton kandidater i [[Parlamentsvalet i Storbritannien 1900|valet 1900]], av vilka två, Keir Hardie och [[Richard Bell]] valdes in i underhuset.<ref name="ReferenceA">{{bokref|redaktör=[[Gunnar Carlquist|Carlquist, Gunnar]]|år=1933 |titel=[[Svensk uppslagsbok]]. Bd 16|utgivningsort=Malmö|utgivare=Svensk Uppslagsbok AB|sid=652}}</ref> Partiet fick större framgång i [[Parlamentsvalet i Storbritannien 1906|valet 1906]] då 29 kandidater blev invalda. En viktig orsak var att man gjort upp med Liberala partiet för att undvika att partiernas kandidater stod emot varandra.<ref name=":0" />

Senare år 1906 beslöt Labour Reform Committee att formellt byta namn till ''Labour Party''. I [[Parlamentsvalet i Storbritannien 1910 (januari)|januarivalet 1910]] fick partiet 40 platser och i [[Parlamentsvalet i Storbritannien 1910 (december)|decembervalet]] samma år 42 platser, trots att partiet råkat i finansiella svårigheter, sedan fackföreningar 1908 förbjudits att anslå pengar till politiska organisationer. Bestämmelsen upphävdes dock 1913, och därefter kunde partiet enas mot framväxande [[syndikalism|syndikalistiska]] och andra radikala grupper.<ref name="ReferenceA"/>

Labour var dock långt ifrån enigt, och de inre striderna skärptes vid [[första världskriget]]s utbrott. Ledaren sedan 1911, [[Ramsay MacDonald]] och några andra som motsatte sig kriget avgick, och Labour anslöt sig därefter till den nationella fronten. År 1915 ingick Labours representanter i regeringen, och några av dem kvarstod till november 1918.<ref name=":0" /> Vid [[Parlamentsvalet i Storbritannien 1918|parlamentsvalet 1918]] erhöll Labour 57 representanter i underhuset.<ref name="ReferenceA"/>

Individuellt medlemskap infördes 1918. Innan dess hade partiet bara bestått av organisationer knutna till partiet.

=== Mellankrigstiden och andra världskriget ===
I [[Parlamentsvalet i Storbritannien 1922|valet år 1922]] gick Labour om det Liberala partiet och blev för första gången landets näst största parti.<ref name=":0" /> Med stöd av Liberala partiet bildade Labour i januari [[Politikåret 1924|1924]] för första gången regering med Ramsay MacDonald som [[premiärminister]], men denna varade endast i nio månader. Under regeringstiden lagstiftades kring utbildning, arbetslöshet och socialförsäkring. Man kunde också påbörja ett bostadsprogram med 500 000 bostäder för arbetarklassfamiljer genom Wheatley Housing Act.

Vid [[Parlamentsvalet i Storbritannien 1929|valet 1929]] blev Labour för första gången det största partiet i parlamentet med 287 mandat (37,1 procent) och bildade återigen regering, även denna gång med stöd från Liberala partiet då Labour saknade egen majoritet. För första gången fick Storbritannien en kvinnlig minister i och med att [[Margaret Bondfield]] blev arbetsminister. För partiet blev börskraschen och den påföljande depressionen som drabbade Storbritannien ett hårt slag. Under 1931 valde därför premiärminister Ramsay MacDonald och ett antal av de mer betydande ministrarna att, på grund av det svåra ekonomiska läget, bilda en [[samlingsregering]] tillsammans med [[Konservativa partiet (Storbritannien)|Konservativa partiet]] och Liberala partiet. Större delen av partiet valde då att gå i opposition. Vid det följande [[Parlamentsvalet i Storbritannien 1931|valet 1931]] vann oppositionen betydligt fler mandat än MacDonalds parti och kom att överta partiets roll. MacDonald kom dock att sitta kvar som premiärminister, med stöd av de konservativa, fram till 1935.

I slutet av 1930-talet var partiet i opposition, men efter [[andra världskriget]]s utbrott gick de åter i koalition med de konservativa. Två olika samlingsregeringar regerade under kriget, den första under [[Neville Chamberlain]] varade från samma dag som Storbritannien och Frankrike förklarade krig mot [[Nazityskland]], den 3 september 1939, till och med 9 maj 1940. Denna regering, ''War Government'', hade dock endast två medlemmar från Labour, varav ingen i [[kabinettet]]. När [[Winston Churchill]] den 10 maj 1940 tillträdde som premiärminister för ''Coalition Government'' byggde antalet ministrar på mandatställningen i underhuset och till exempel blev Labourledaren [[Clement Attlee]] vice premiärminister och socialminister i samlingsregeringen. Det goda arbete han utförde på den posten anses ha bidragit till den oväntade segern i parlamentsvalet strax efter krigsslutet sommaren 1945.
Denna regering ersattes av en konservativ-nationalliberal [[expeditionsregering]] (''Caretaker Government'', 23 maj till 26 juli 1945) i avvaktan på ett nytt parlamentsval.

=== Tiden efter andra världskriget ===
Vid det första underhusvalet på tio år den 5 juli [[Parlamentsvalet i Storbritannien 1945|1945]] vann Labour en jordskredsseger och den 26 juli 1945 tillträdde [[Clement Attlee]] som premiärminister för en Labourregering. Internt i Storbritannien hade det under hela kriget funnits ett motstånd mot Winston Churchill som "krigshetsare" framförallt bland arbetarklassen. Även om det var under Chamberlains tid som premiärminister som kriget bröt ut, hade Churchill önskat krig mot Tyskland långt tidigare. Bland vanligt folk som fortfarande hade första världskriget och västfrontens fasor i minne, saknades förståelse för att starta ett krig för Polens skull. I valet 1945 fick det brittiska kommunistpartiet 10 % av rösterna, men genom det brittiska enmandatsvalkretsarna fick kommunisterna endast ett fåtal mandat i underhuset.

Under Labour och Attlee omvandlades Storbritannien till en välfärdsstat och man förstatligade ett stort antal företag inom bland annat gruv- och energiindustrin, järnvägen och flygtrafiken. Även [[Bank of England]] nationaliserades.<ref name=":0" /> Ett nytt system för sociala förmåner med arbetslöshetsunderstöd, åldringsförsörjning och ett offentligt sjukhusvårdssystem i [[National Health Service]] infördes också.

I [[Parlamentsvalet i Storbritannien 1950|valet 1950]] lyckades det Labour att försvara valsegern från 1945, men dock endast med ett fåtal mandat. Efter ett par förlorade [[fyllnadsval]] tvingades Clement Attlee att utlysa val redan hösten [[Parlamentsvalet i Storbritannien 1951|1951]] och då vann de konservativa och Winston Churchill tillbaka regeringsmakten. För Labour följde tretton år i opposition gentemot de konservativa ledarna Churchill, [[Anthony Eden]], [[Harold Macmillan]] och [[Alec Douglas-Home]]. Under 1950-talet blev dessutom partiet förlamat av inre stridigheter mellan de som var anhägare av [[Aneurin Bevan]] och ville att man skulle driva en mer socialistisk politik, och de som var "revisionister" och samlades kring partiledaren [[Hugh Gaitskell]]. Revisionisterna tog bland annat avstånd från ensidig brittisk kärnvapennedrustning och ville ta bort den fjärde paragrafen ur partiprogrammet, vilket handlade om ett gemensamt ägande av produktionsmedlen.<ref name=":0" /> Dock ledde en ekonomisk nedgång i början av 1960-talet och flera politiska skandaler för det Konservativa partiet, den mest kända [[Profumoaffären]], att Labour kunde återkomma som regeringsparti.

Under 1950-, 1960- och 1970-talen växlade Labour och de konservativa vid makten. 1963 tog [[Harold Wilson]] över som partiets ledare sedan  Hugh Gaitskell plötsligt avlidit. Wilson vann parlamentsvalen [[Parlamentsvalet i Storbritannien 1964|1964]] och [[Parlamentsvalet i Storbritannien 1966|1966]]. Under Labours styre genomfördes flera reformer på utbildningsområdet som skapade av [[Open University]] och legalisering av abort och homosexualitet. Men det ekonomiska läget med en stor utlandsskuld och devalvering som följd försämrade det politiska läget. Labour förlorade [[Parlamentsvalet i Storbritannien 1970|valet 1970]] och Wilson avgick som premiärminister, men återkom efter segern i [[Parlamentsvalet i Storbritannien 1974 (februari)|valet i februari 1974]]. Labour vann även det [[Parlamentsvalet i Storbritannien 1974 (oktober)|andra valet samma år]]. År 1976 avgick Wilson av hälsoskäl och efterträddes av [[James Callaghan]].

Under vintern 1978–1979 som kommit att kallas "[[Winter of Discontent]]" drabbades Labourregeringen av en rad svårigheter med arbetslivskonflikter, strejker, hög arbetslöshet och en alltmer kollapsande offentlig service. James Callaghans regering föll efter en [[misstroendeförklaring]] under våren 1979 och i [[Parlamentsvalet i Storbritannien 1979|valet 1979]] fick det Konservativa partiet en egen majoritet.

=== Det sena 1900-talet ===
När Labourregeringen föll 1979, efterträddes den av en konservativ regering ledd av [[Margaret Thatcher]]. Partiets vänsterfalang tog då makten och [[Michael Foot]] utsåg till ny ledare för Labour. Som en följd av detta valde flera moderata politiker, bland dem [[Roy Jenkins]], [[David Owen]] och [[Shirley Williams]], att lämna partiet och itället bilda [[Social Democratic Party]].<ref name=":0" />

[[Parlamentsvalet i Storbritannien 1983|Valet 1983]] blev Labours sämsta sedan 1918 med bara 27,6 procent av rösterna. Partiledaren [[Michael Foot]] såg Social Democratic Party som orsaken till en splittring av röster som gynnade de konservativa och Thatcher. Foot avgick och efterträddes av [[Neil Kinnock]]. Under Kinnocks ledning började transformeringen av Labour och en förflyttning mot den politiska mitten. Bland annat blev partiet försvarsvänligt, positivt till Storbritanniens EG-medlemskap, erkände marknadskrafternas betydelse i ett modernt industriland samt accepterade att inskränkningar gjordes i fackföreningarnas makt.<ref name=":0" /> År [[Parlamentsvalet i Storbritannien 1987|1987]] förbättrades valresultatet och utbrytarpartiet Social Democratic Party var inte längre ett direkt hot och SDP gick 1988 upp i det nya [[Liberaldemokraterna]]. Labour kom att leda i flera opinionsmätningar de kommande åren, men det skiftade snabbt mellan Labour och de konservativa. Labour förlorade [[Parlamentsvalet i Storbritannien 1992|parlamentsvalet 1992]], nu mot Thatchers efterträdare [[John Major]], som hade lyckats vända det vikande väljarstödet som uppstått under Thatchers sista tid.

År 1992 tog [[John Smith (labourledare)|John Smith]] över som partiordförande efter [[Neil Kinnock]]. Under hans tid på posten avskaffades fackens blockröstning på partikongresserna under mottot "en medlem, en röst". Under Smiths ledning kunde Labour vinna ett försprång gentemot regeringen men 1994 dog Smith plötsligt i en hjärtinfarkt.<ref name=":0" />

Till ny partiledare utsågs [[Tony Blair]]. Han tillkännagav vid slutet av sitt tal vid partikongressen 1994 att han ämnade ersätta partiprogrammets fjärde paragraf med ett nytt uttalande om partiets mål och värderingar.<ref name=":0" /> Fjärde paragrafen innehöll partiets uttalade uppslutning bakom gemensamt ägande av [[produktionsmedel|produktionsmedlen]], vilket allmänt tolkades som att de syftade på en fullskalig [[nationalisering]]. Paragrafen ersattes med ett uttalande om att partiet företräder [[demokratisk socialism]]. En specialkongress antog denna symboliskt viktiga ändring i april 1995.

==== New Labour ====
Blair reviderade också partiets politik på ett sätt som stärkte bilden av Labour som kompetent och modernt; han använde termen "Nya Labour" (''"New Labour"'') för att skilja partiet från dess förflutna. Detta var en fortsättning från Neil Kinnocks förändringar under 1980-talet senare hälft och John Smiths korta tid som ledare. Samtidigt kritiserade vänsterfalangen partiet för att vara nyliberalt. Fastän omdaningen väckte mycket kritik kunde den ändå framgångsrikt förändra bilden av partiet bland allmänheten.

=== 2000-talet ===
I [[Parlamentsvalet i Storbritannien 1997|valet 1997]] vann Labour en jordskredsseger. Det var Labours största majoritet någonsin i ett parlamentsval. Man hjälptes av John Majors regerings impopularitet (bland annat på grund av den djupa splittringen inom partiet i EU-frågan) och Blairs personlighet. Dessutom hade partiets nya orientering möjliggjort att man värvade medelklassväljare i England, som tidigare hade röstat konservativt.<ref name=":0" /> I och med valsegern Blair blev den yngste personen på premiärministerposten sedan [[Robert Jenkinson, 2:e earl av Liverpool|Lord Liverpool]] 1812.<ref>{{webbref|url=http://www.number-10.gov.uk/output/page4.asp|titel=Biography: The Prime Minister Tony Charles Lynton Blair|hämtdatum=2006-11-18|datum=|verk=www.number-10.gov.uk|utgivare=|arkivurl=https://web.archive.org/web/20070604003655/http://www.number-10.gov.uk/output/page4.asp|arkivdatum=2007-06-04}}, refererad i engelskspråkiga Wikipedia</ref>

Bland de förändringar som partiet genomförde i regeringsställning var införandet av en nationell [[minimilön]] och en maktdecentralisering till Skottland, Wales och Nordirland som fick egna parlament. Labour kunde fira ett stort stöd, inte minst bland kända personer som bekände sig till "New Labour". [[Parlamentsvalet i Storbritannien 2001|Valet 2001]] blev ytterligare en storseger för partiet. Populariteten för partiet och Blair minskade dock efter valet. Bland annat bidrog ett antal skandaler till att man förlorade sitt rykte som fritt från korruption och Blairs personliga popularitet började att falna. Dessutom drogs man med problem inom sjuk- och äldrevård, utbildning och kommunikationer som visade sig vara svårlösta. Ytterligare en faktor var brittiska militärstyrkors medverkan i [[Irakkriget]] och den ockupationen som följde. I [[Parlamentsvalet i Storbritannien 2005|valet 2005]] vann Labour återigen, även om partiets majoritet minskade betydligt. Populariten för regeringen minskade ytterligare efter ännu fler skadaler, bland annat startade polisen en undersökning rörande påstådda mutor, där platser i [[Brittiska överhuset|överhuset]] skulle ha givits bort i utbyte mot ett ekonomiskt stöd till partiet. Blair hade redan 2004 meddelat att om han vann valet 2005 ämnade han att avgå under nästa mandatperiod, vilket han gjorde 2007 då finansministern [[Gordon Brown]] tog över premiärminister- och partiledarposten.<ref name=":0" />

Efter en första tid av bra opinionssiffror för Brown så minskade väljarstödet kraftigt och var nere på de lägsta nivåerna sedan 1940-talet. I maj 2008 förlorade man stort i Londons borgmästarval och Gordon Browns ledarskap hamnade i fokus för kritiken. Vid [[Parlamentsvalet i Storbritannien 2010|parlamentsvalet 2010]] förlorade Labour nära 100 mandat och inget parti fick en egen majoritet. Konservativa tog tillsammans med liberaldemokrater över landets styre och som en följd av valnederlaget meddelade Brown i maj 2010 att han planerade att avgå som partiledare för Labour i september samma år. Redan dagen därpå, den [[11 maj]], avgick han emellertid både som premiärminister och partiledare med omedelbar verkan.

Den 25 september 2010 valdes [[Ed Miliband]] till ny partiledare för Labour. Innan [[Parlamentsvalet i Storbritannien 2015|valet 2015]] pekade opinionsmätningar på att valet skulle bli jämnt mellan det Konservativa partiet och Labour. Flertalet av dem visade också att det skulle bli ett regeringsskifte. Valet blev dock ingen framgång för partiet, även om man ökade med 1,5 procentenheter så tappade man 26 mandat jämfört med valet 2010. Mandatförlusten berodde huvudsakligen på de stora motgångarna som man hade i [[Skottland]], där [[Scottish National Party]] vann 56 av 59 möjliga mandat, medan Labour endast vann ett mandat, vilket var en minskning med fyrtio mandat jämfört med valet 2010. Ed Miliband valde att avgå som partiledare omedelbart efter valnederlaget.<ref name=":0" />

Den kommande processen för att utse en ny partiledare blev en omtumlande fas för partiet. Fyra partiföreträdare lyckades samla 15 procents stöd av partigruppen i underhuset. En av dessa var [[Jeremy Corbyn]], en frispråkig vänstersocialist. Han hade utmärkt sig genom sin aktivism och hade ofta gått i opposition mot partilinjen. Opinionsundersökningar visade på att Corbyn hade ett förvånansvärt stort stöd blev Labours partimedlemmar och registrerade supportrar. Personer inom Labours etablissemang valde att offentligt ta avstånd från Corbyn och vädjade till partiets medlemmar att man borde välja en annan kandidat. Deras ansträngningar visade sig dock vara förgäves då Corbyn klart vann partiledarvalet med 60 procent av rösterna i den första valomgången. Labour fortsatte dock att ligga efter de konservativa i opinionsmätningarna och några mittenorienterade ledamöter valde att ta avstånd från Corbyn, som då avsatte ett antal medlemmar av skuggkabinettet. I [[Folkomröstningen om EU-medlemskap i Storbritannien 2016|folkomröstningen om landets fortsatta medlemskap i EU 2016]] förespråkade man att Storbritannien skulle stanna kvar i unionen. Jeremy Corbyn kritiserades dock för ett bristande engagemang i kampanjen och utmanades om partiledarposten, efter att många skuggministrar lämnat hans skuggregering och partigruppen genomfört en [[misstroendeomröstning]] mot honom. I medlemsomröstningen blev Corbyn dock omvald med röstsiffrorna 61,8 procent mot utmanaren [[Owen Smith]]s 38,2 procent.<ref name=":0" />

Labour låg långt efter i opinionsmätningarna när den konservativa premiärministern [[Theresa May]] utlyste ett nyval under våren 2017. Under valrörelsen minskade dock de konservativas försprång och Corbyns popularitet ökade. Partiets valprogram innehöll bland annat en omfördelningsprofil, med höjda skatter för höginkomsttagare kombinerat med en höjd minimilön. Unga väljare lockades också till partiet, bland annat då man ville avskaffa universitetsavgifterna. [[Parlamentsvalet i Storbritannien 2017|Valet 2017]] blev till sist en oväntad framgång för Labour, då man ökade sina mandat med 30 stycken till 262. Dessutom fick man 40 procent av rösterna, vilket var den största andelen sedan 2001. Framgången kan delvis beskrivas med att många unga väljare hade mobiliserats till partiet genom sociala medier. Dock kunde ändå den konservativa regeringen sitta kvar, med hjälp av stöd från nordirländska [[Democratic Unionist Party]]. Corbyns position var tillfälligt tryggad efter valrörelsen, men partiet var fortfarande splittrat i frågan om EU-medlemskapet. Många partimedlemmar tyckte att man borde stanna kvar i unionen, medan Labours traditionella väljarbas som är i mellersta och norra England i en stor utsträckning hade röstat för ett EU-utträde. Efter en omfattande intern debatt kom partiet att företräda en "mjukare" brexit, än vad som förhandlats fram av den konservativa regeringen. Bland annat förespråkade man att Storbritannien skulle stanna kvar i EU:s tullunion och ha en nära anknytning till den gemensamma marknaden.<ref name=":0" />

Då [[Boris Johnson]] utlyste ett nyval under hösten 2019, gick partiet till val på en "mjukare" brexit och ett socialt och ekonomiskt program som snarast var ännu radikalare än 2017. Under valkampanjen försökte man att tona ned EU-frågan och istället fokusera på det sociala och ekonomiska reformprogrammet, men strategin misslyckades. [[Parlamentsvalet i Storbritannien 2019|Valet 2019]] blev en stor framgång för det Konservativa partiet, som fick en egen majoritet i underhuset med god marginal. Labours mandat minskade till 202, vilket är det lägsta antalet sedan valet 1935. Avståndet i röstandel upp till det Konservativa partiet var det största sedan valet 1983. Omedelbart annonserade Corbyn att han planerade att avgå och han efterträddes som partiledare av [[Keir Starmer]] i april 2020.<ref name=":0" />

I juli 2024 blev [[Keir Starmer]] Storbritanniens 58:e premiärminister efter att Labour vunnit en stor majoritet i parlamentet i [[Parlamentsvalet i Storbritannien 2024|valet 2024]].<ref>{{Tidningsref|rubrik=Vem är Keir Starmer?|url=https://www.svt.se/nyheter/utrikes/vem-ar-keir-starmer-y6p6cv|tidning=SVT Nyheter|datum=2024-07-03|hämtdatum=2024-07-17|språk=sv|förnamn=|efternamn=}}</ref>

== Organisationsstruktur ==
Partiet har en relativt komplicerad organisationsstruktur där personer är individuella medlemmar av lokalavdelningar som sedan bildar partiet tillsammans med [[fackförening]]ar och socialistiska sällskap, bland andra [[Co-operative Party]] och [[Fabianerna]].

== Partiledare ==
Partiledare sedan 1906 <small>(partiledare som tjänade som premiärminister är märkta med en *)</small>
* [[Keir Hardie]] [[Politikåret 1906|1906]]–[[Politikåret 1908|1908]]
* [[Arthur Henderson]] 1908–[[Politikåret 1910|1910]]
* [[George Nicoll Barnes]] 1910–[[Politikåret 1911|1911]]
* [[Ramsay MacDonald]] 1911–[[Politikåret 1914|1914]]
* [[Arthur Henderson]] 1914–[[Politikåret 1917|1917]]
* [[William Adamson]] 1917–[[Politikåret 1921|1921]]
* [[John Robert Clynes]] 1921–[[Politikåret 1922|1922]]
* [[Ramsay MacDonald]]* 1922–[[Politikåret 1931|1931]]
* [[Arthur Henderson]] 1931–[[Politikåret 1932|1932]]
* [[George Lansbury]] 1932–[[Politikåret 1935|1935]]
* [[Clement Attlee]]* 1935–[[Politikåret 1955|1955]]
* [[Hugh Gaitskell]] 1955–[[Politikåret 1963|1963]]
* [[Harold Wilson]]* 1963–[[Politikåret 1976|1976]]
* [[James Callaghan]]* 1976–[[Politikåret 1980|1980]]
* [[Michael Foot]] 1980–[[Politikåret 1983|1983]]
* [[Neil Kinnock]] 1983–[[Politikåret 1992|1992]]
* [[John Smith (labourledare)|John Smith]] 1992–[[Politikåret 1994|1994]]
* [[Margaret Beckett]] 1994 tf
* [[Tony Blair]]* 1994–[[Politikåret 2007|2007]]
* [[Gordon Brown]]* 2007–[[Politikåret 2010|2010]]
* [[Harriet Harman]] 2010 tf
* [[Ed Miliband]] 2010–[[Politikåret 2015|2015]]
* [[Harriet Harman]] 2015 tf
* [[Jeremy Corbyn]] 2015–[[Politikåret 2020|2020]]
* [[Keir Starmer]]* 2020–

=== Porträtt ===
<gallery>
Fil:Keir Hardie by George Charles Beresford (1905).jpg|[[Keir Hardie]]
Fil:Clement Attlee (cropped).jpg|[[Clement Attlee]]
Fil:Premier Wilson gaf persconferentie na bespreking in Den Haag , Wilson (kop), Bestanddeelnr 920-1165 (cropped).jpg|[[Harold Wilson]]
Fil:James Callaghan (1975).jpg|[[James Callaghan]]
Fil:Tony Blair 2010 (cropped).jpg|[[Tony Blair]]
Fil:Gordon Brown (2008).jpg|[[Gordon Brown]]
Fil:Official portrait of Keir Starmer crop 2.jpg|[[Keir Starmer]]
</gallery>

== Se även ==
* [[Social Democratic and Labour Party]]

== Referenser ==
<references/>

== Externa länkar ==
* {{Officiell webbplats}}
* {{Officiell webbplats|url=https://scottishlabour.org.uk|name=Scottish Labour}}
* {{Officiell webbplats|url=https://www.welshlabour.wales|name=Welsh Labour}}

[[Kategori:Labour Party, Storbritannien| ]]
[[Kategori:Politiska partier i Storbritannien]]
[[Kategori:Politiska partier bildade 1900]]
[[Kategori:Socialdemokratiska partier i Europa]]
[[Kategori:Demokratiskt socialistiska partier]]

title: Underhuset

Röstandel: 33,7 procent

title: Överhuset

title: Skotska parlamentet

Röstandel: 17,9 procent

title: Wales parlament

Röstandel: 36,2 procent

title: London Assembly

Röstandel: 38,4 procent

title: Lokala fullmäktigeförsamlingar

title: Webbplats

Webbplats: Brittisk politik · Politiska partier · Val


text:
# ویرایش ویکی‌پدیا توسط ویکی-پی‌آر
ویکی-پی‌آر یک شرکت مشاور بود که سابقاً قابلیت ویرایش در ویکی‌پدیا را با استفاده از «...ویرایش مستقیم صفحهٔ شما با استفاده از شبکهٔ ویرایشگران تثبیت‌شده و مدیر[ان] ویکی‌پدیا» ارائه می‌کرد. این شرکت به‌همراه تمام کارمندان، پیمانکاران و صاحبان آن به‌دلیل ویرایش غیراخلاقی از ویرایش تحریم شدند. علی‌رغم تحریم، این شرکت همچنان (تا سپتامبر ۲۰۱۹) مشغول به تبلیغ قابلیت خود در خصوص مشاوره به مشتریان دربارهٔ نحوهٔ تعامل با اجتماع ویکی‌پدیا بوده‌است.
این شرکت در سال ۲۰۱۳ و پس از یک تحقیقات زاپاس‌بازی مربوط به این شرکت آشکار شده و بیش از ۲۵۰ حساب کاربری ویکی‌پدیا در نتیجهٔ آن بسته شده یا تحریم شدند. بنیاد ویکی‌مدیا در نتیجهٔ این تحقیقات، شرایط و مقررات سرویس‌دهی خود را تغییر داده و تمام کسانی که در برابر دستمزد در ویکی‌پدیا مشارکت می‌کنند را ملزم به فاش‌سازی این موضوع کرد.

## شرکت
ویکی-پی‌آر در سال ۲۰۱۰ توسط داریوس فیشر، مدیر عملیات فعلی آن، و جوردن فرنچ، مدیر عامل اجرایی فعلی، بنیان گذاشته شد. مشتریان تأییدشدهٔ این شرکت شامل پرایس‌لاین و عماد رحیم هستند و تعداد زیادی مشتری احتمالی هم وجود دارد. این شرکت ادعا کرده که در ویکی‌پدیا دسترسی مدیریتی داشته و با استفاده از این دسترسی، توانسته به بیش از ۱۲٬۰۰۰ مشتری خدمات ارائه دهد. گزارش شده که ویکی-پی‌آر برای جذب مشتریان جدید، از «بازاریابی شدید ایمیلی» استفاده می‌کند.

## تحقیقات و واکنش شرکت
یک تحقیقات زاپاس‌بازی در ویکی‌پدیا، که در سال ۲۰۱۲ آغاز شد، صدها حساب را در این موضوع درگیر کرد. درگیر بودن ویکی-پی‌آر پس از گفتگوی محرمانهٔ چهار مشتری ویکی-پی‌آر با سیمون اونز، روزنامه‌نگار دیلی دات، و گفتگوی پرایس‌لاین.کام و عماد رحیم با مارتین رابینز، روزنامه‌نگار وایس، تأیید شد. علاوه بر نقض قوانین ضد زاپاس‌بازی در ویکی‌پدیا، با ارجاع مقالات به منابع بنیان‌شده بر مزرعه محتوای تجاری و وبگاه‌های دیگری که مشارکت هر کاربر اینترنتی را می‌پذیرند قوانین ویکی‌پدیا را نقض کرده و حس باورپذیری نادرستی به‌وجود آورده‌است. وبگاه‌های یکسانی در مقالات مختلف استفاده شده و این استفاده به محققان در یافتن مقاله‌های هدف این شرکت کمک کرده‌است.
این تحقیقات منجر به بستن صدها حساب کاربری در ویکی‌پدیا توسط اجتماع ویکی‌پدیا شد؛ چرا که احتمال داشت این حساب‌ها به ویکی-پی‌آر متصل بوده و اقدام به نقض قوانین ویکی‌پدیا کرده‌اند.

در سال ۲۰۱۴، نیویورک تایمز شیوه‌های ویکی-پی‌آر را اینگونه توصیف کرد:
(ویکی-پی‌آر) از افراد زیادی با هویت‌های مختلف استفاده می‌کند تا صفحه‌هایی را برای مشتریانی که پول پرداخت کرده‌اند ویرایش کرده و آن صفحه‌ها را مدیریت کند. زاپاس‌های پولی آمادهٔ حمله به ویرایش‌های ناسازگار با میل مشتری هستند.
فرنچ در وال‌استریت جورنال بیان کرد که ویکی-پی‌آر یک شرکت محقق و نویسندگی است که به مشتریان دربارهٔ «نحوهٔ پایبندی به قوانین ویکی‌پدیا» مشاوره می‌دهد. فرنچ اعلام کرد که اعمال پولی او بخشی از «اساس» ویکی‌پدیا بوده و کار داوطلبان بدون دریافت دستمزد را کامل می‌کند. فرنچ تصدیق کرد که ویکی-پی‌آر گاهی تصمیمات نادرستی دربارهٔ سرشناسی مقالات گرفته‌است. او گفت که «ما به صدها ویرایشگر برای کارشان دستمزد پرداخت می‌کنیم—آن‌ها زاپاس نیستند، بلکه افرادی واقعی هستند». با توجه به گزارش اینترنشنال بیزینس تایمز، ویکی-پی‌آر مرتکب «همزاد بازی»—عملی که در آن ویرایشگران به‌طور غیرقانونی افراد دیگری را برای پشتیبانی از نظرشان تشویق می‌کنند—شده‌است و در کنار آن، مقاله‌ها را در وبگاه‌های برخط قرار داده تا ظرفیت کسب سرشناسی مشتریانش را بالا ببرد.

## واکنش ویکی‌پدیا و ویکی‌مدیا
از ۲۵ اکتبر ۲۰۱۳، ویکی-پی‌آر، شامل تمام کارمندان، پیمانکاران و صاحبان آن، از ویکی‌پدیا تحریم شده‌اند. سو گاردنر، مدیر اجرایی سابق بنیاد ویکی‌مدیا، بیان کرد که بنیاد در حال بررسی گزینه‌های موجود است. در ۱۹ نوامبر ۲۰۱۳، شرکت حقوقی ویکی‌مدیا، کولی ال‌ال‌پی، نامه‌ای برای ویکی-پی‌آر ارسال کرده و در آن درخواست کرد که فعالیت‌های خلاف قوانین ویکی‌پدیا در این شرکت متوقف شده و از سر گرفته نشود. فرنچ به گاردین گفت که ویکی-پی‌آر «در حال کار با بنیاد ویکی‌مدیا و مشاوران آن برای حل این مشکل» است، و ابراز امیدواری کرد که در هفتهٔ بعد از آن بتواند به اطلاعات بیشتری دست یابد. بنیاد ویکی‌مدیا ارتباط با ویکی-پی‌آر را تأیید کرد، اما هرگونه مذاکره‌ای با ویکی-پی‌آر از طرف بنیاد رد شده و تصمیم‌گیری در خصوص ادامهٔ فعالیت این شرکت به اجتماع ویکی‌پدیا واگذار شد.
در ژوئن ۲۰۱۴، بنیاد ویکی‌مدیا شرایط و مقررات سرویس‌دهی خود را به‌روز کرده و در کنار ممنوع کردن ویرایش در برابر دستمزد فاش‌نشده، فاش‌سازی چنین ویرایش‌هایی را برای تمام ویرایشگران الزامی کرد. در بیانیهٔ وبلاگ بنیاد در خصوص این تغییر، اعلام شد که ویرایش طرفدارانهٔ در برابر دستمزد و فاش‌نشده عملی است که می‌تواند اعتماد داوطلبان و خوانندگان ویکی‌مدیا را از بین ببرد. بنیاد ویکی‌مدیا همچنین اعلام کرد که آن‌ها «نگرانی‌های جدی در خصوص نحوهٔ اثرگذاری این ویرایش‌ها روی بی‌طرفی و اعتبار ویکی‌پدیا» دارند. در سال ۲۰۱۴، تعداد زیادی از شرکت‌های روابط عمومی از رهنمودهای تازهٔ ویکی‌پدیا پیروی کردند.ّ

wikiname: fawiki

title: ویرایش ویکی‌پدیا توسط ویکی-پی‌آر

in_language: fa

wikitext:
{{Infobox company
 | name             = ویکی-پی‌آر
 | logo             = Wiki-PR-logo.jpg
 | type             =
 | traded_as        =
 | industry         = [[روابط عمومی]]، [[شرکت مشاور]]
 | predecessor      =
 | foundation       = ۲۰۱۰<ref>{{cite web| url= https://www.wiki-pr.com/| title= Wiki-PR: Wikipedia Writers For Hire| work= Wiki-PR.com| date= | accessdate= 2013-10-22}}</ref>
 | founder          = {{فهرست ناگلوله‌ای| جوردن فرنچ<ref>{{cite web| url= http://BBC.co.UK/news/technology-24613608 | title= Wikipedia probe into paid-for 'sockpuppet' entries| work= [[بی‌بی‌سی نیوز|BBC News]]| date= 2013-10-21 | accessdate= 2013-10-22}}</ref><ref name="Wiki-PR-Leadership">{{cite web | url=https://www.wiki-pr.com/leadership/ | title=Leadership | work=Wiki-PR website | accessdate=2014-01-26 | archiveurl=https://web.archive.org/web/20131021005057/https://www.wiki-pr.com/leadership/ | archivedate=2013-10-21}}</ref>| داریوس فیشر<ref name="Wiki-PR-Leadership"/>}}
 | location_city    = [[آستین، تگزاس]]
 | locations        =
 | area_served      =
 | key_people       = {{فهرست ناگلوله‌ای| جردن فرنچ ([[مدیر عامل اجرایی]])<ref name="Wiki-PR-Leadership"/>| داریوس فیشر ([[مدیر عملیات]])<ref name="Wiki-PR-Leadership"/>}}
 | products         =
 | revenue          =
 | operating_income =
 | net_income       =
 | assets           =
 | equity           =
 | num_employees    =
 | subsid           =
 | location_country = ایالات متحده
 | homepage         = {{نشانی وب| Wiki-PR.com/en| Wiki-PR.com}}
}}
'''ویکی-پی‌آر''' یک [[شرکت مشاور]] بود که سابقاً قابلیت ویرایش در [[ویکی‌پدیا]] را با استفاده از «...ویرایش مستقیم صفحهٔ شما با استفاده از شبکهٔ ویرایشگران تثبیت‌شده و مدیر[ان] ویکی‌پدیا» ارائه می‌کرد.<ref name="vice_is">{{cite web|title=Is Wikipedia for Sale?|url=http://motherboard.vice.com/blog/is-wikipedia-for-sale|last=Robbins|first=Martin|date=2013-10-20|accessdate=2013-10-20|work=motherboard.vice.com|quote=We'll both directly edit your page using our network of established Wikipedia editors and admins|archiveurl=https://web.archive.org/web/20131019224957/http://motherboard.vice.com/blog/is-wikipedia-for-sale|archivedate=۱۹ اکتبر ۲۰۱۳|dead-url=yes}}</ref> این شرکت به‌همراه تمام کارمندان، پیمانکاران و صاحبان آن به‌دلیل ویرایش غیراخلاقی از ویرایش تحریم شدند. علی‌رغم تحریم، این شرکت همچنان (تا سپتامبر ۲۰۱۹) مشغول به تبلیغ قابلیت خود در خصوص مشاوره به مشتریان دربارهٔ نحوهٔ تعامل با اجتماع ویکی‌پدیا بوده‌است.<ref name="Wiki-PR">{{cite web|url=http://wiki-pr.com/|title=Wiki-PR: The Wikipedia Consultants|work=Wiki-PR.com|accessdate=2013-12-27|quote=We consult thousands of people and companies on how to interact with the Wikipedia community}}</ref>

این شرکت در سال ۲۰۱۳ و پس از یک تحقیقات [[زاپاس (اینترنت)|زاپاس‌بازی]] مربوط به این شرکت آشکار شده و بیش از ۲۵۰ حساب کاربری ویکی‌پدیا در نتیجهٔ آن بسته شده یا تحریم شدند.<ref>{{cite web|url=https://arstechnica.com/tech-policy/2013/10/wikipedia-editors-locked-in-battle-with-pr-firm-delete-250-accounts/|title=Wikipedia editors, locked in battle with PR firm, delete 250 accounts|work=Ars Technica}}</ref> [[بنیاد ویکی‌مدیا]] در نتیجهٔ این تحقیقات، [[شرایط و مقررات سرویس‌دهی]] خود را تغییر داده و تمام کسانی که در برابر دستمزد در ویکی‌پدیا مشارکت می‌کنند را ملزم به فاش‌سازی این موضوع کرد.<ref name="wsj2014">{{cite news|last=Elder|first=Jeff|title=Wikipedia Strengthens Rules Against Undisclosed Editing|url=https://blogs.wsj.com/digits/2014/06/16/wikipedia-strengthens-rules-against-undisclosed-editing/|accessdate=2015-12-04|newspaper=Wall Street Journal|date=2014-06-16}}</ref><ref name="WMFblog">{{cite news|last=Brigham|first=Geoff|title=Making a change to our Terms of Use: Requirements for disclosure|url=https://blog.wikimedia.org/2014/06/16/change-terms-of-use-requirements-for-disclosure/|accessdate=2015-09-14|publisher=Wikimedia Foundation|date=2014-06-14}}</ref>

== شرکت ==
ویکی-پی‌آر در سال ۲۰۱۰ توسط داریوس فیشر، [[مدیر عملیات]] فعلی آن، و جوردن فرنچ، [[مدیر عامل اجرایی]] فعلی، بنیان گذاشته شد. مشتریان تأییدشدهٔ این شرکت شامل [[پرایس‌لاین.کام|پرایس‌لاین]] و عماد رحیم هستند و تعداد زیادی مشتری احتمالی هم وجود دارد.<ref name="vice_is"/> این شرکت ادعا کرده که در ویکی‌پدیا [[مدیران ویکی‌پدیا|دسترسی مدیریتی]] داشته<ref name="vice_is"/> و با استفاده از این دسترسی، توانسته به بیش از ۱۲٬۰۰۰ مشتری خدمات ارائه دهد.<ref name="refwikipr">{{cite web|title=Wiki-PR homepage|url=http://www.wiki-pr.com/|work=Wiki-PR|accessdate=2013-10-19}}</ref> گزارش شده که ویکی-پی‌آر برای جذب مشتریان جدید، از «بازاریابی شدید ایمیلی» استفاده می‌کند.<ref name="Owens">{{cite news|last=Owens|first=Simon|title=The battle to destroy Wikipedia's biggest sockpuppet army|url=http://www.dailydot.com/lifestyle/wikipedia-sockpuppet-investigation-largest-network-history-wiki-pr/|accessdate=2013-10-20|newspaper=[[The Daily Dot]]|date=2013-10-08}}</ref>

== تحقیقات و واکنش شرکت ==
یک تحقیقات زاپاس‌بازی در ویکی‌پدیا، که در سال ۲۰۱۲ آغاز شد، صدها حساب را در این موضوع درگیر کرد. درگیر بودن ویکی-پی‌آر پس از گفتگوی محرمانهٔ چهار مشتری ویکی-پی‌آر با سیمون اونز، روزنامه‌نگار ''[[دیلی دات]]''، و گفتگوی پرایس‌لاین.کام و عماد رحیم با مارتین رابینز، روزنامه‌نگار [[وایس (مجله)|''وایس'']]، تأیید شد.<ref name="Owens"/><ref name="Robbins2">{{cite news|last=Robbins|first=Martin|title=Is the PR Industry Buying Influence Over Wikipedia?|url=https://www.vice.com/en_uk/read/is-the-pr-industry-buying-influence-over-wikipedia|accessdate=2013-10-19|newspaper=VICE|date=2013-10-19}}</ref> علاوه بر نقض قوانین ضد زاپاس‌بازی در ویکی‌پدیا، با ارجاع مقالات به منابع بنیان‌شده بر [[مزرعه محتوا]]<nowiki/>ی تجاری و وبگاه‌های دیگری که مشارکت هر کاربر اینترنتی را می‌پذیرند قوانین ویکی‌پدیا را نقض کرده و حس [[باورپذیری]] نادرستی به‌وجود آورده‌است.<ref name="Robbins2"/> وبگاه‌های یکسانی در مقالات مختلف استفاده شده و این استفاده به محققان در یافتن مقاله‌های هدف این شرکت کمک کرده‌است.<ref name="Robbins2"/>

این تحقیقات منجر به بستن صدها حساب کاربری در ویکی‌پدیا توسط [[اجتماع ویکی‌پدیا]] شد؛ چرا که احتمال داشت این حساب‌ها به ویکی-پی‌آر متصل بوده و اقدام به نقض قوانین ویکی‌پدیا کرده‌اند.<ref>{{cite news|url=http://newsfeed.time.com/2013/10/21/wikipedia-bans-250-users-for-posting-paid-promotional-entries/|title=Wikipedia Bans 250 Users for Posting Paid, Promotional Entries|last=Stampler|first=Laura|work=[[Time (magazine)|TIME]]|date=2013-10-21|accessdate=2013-11-19}}</ref>

در سال ۲۰۱۴، ''[[نیویورک تایمز]]'' شیوه‌های ویکی-پی‌آر را اینگونه توصیف کرد:<blockquote>(ویکی-پی‌آر) از افراد زیادی با هویت‌های مختلف استفاده می‌کند تا صفحه‌هایی را برای مشتریانی که پول پرداخت کرده‌اند ویرایش کرده و آن صفحه‌ها را مدیریت کند. زاپاس‌های پولی آمادهٔ حمله به ویرایش‌های ناسازگار با میل مشتری هستند.<ref name="nyt">{{cite news|last=Newman|first=Judith|title=Wikipedia-Mania Wikipedia, What Does Judith Newman Have to Do to Get a Page?|url=https://www.nytimes.com/2014/01/09/fashion/Wikipedia-Judith-Newman.html?_r=0|accessdate=2014-01-11|newspaper=New York Times|date=2014-01-08}}</ref></blockquote>فرنچ در ''[[وال‌استریت جورنال]]'' بیان کرد که ویکی-پی‌آر یک شرکت محقق و نویسندگی است که به مشتریان دربارهٔ «نحوهٔ پایبندی به قوانین ویکی‌پدیا» مشاوره می‌دهد. فرنچ اعلام کرد که اعمال پولی او بخشی از «اساس» ویکی‌پدیا بوده و کار داوطلبان بدون دریافت دستمزد را کامل می‌کند. فرنچ تصدیق کرد که ویکی-پی‌آر گاهی تصمیمات نادرستی دربارهٔ سرشناسی مقالات گرفته‌است. او گفت که «ما به صدها ویرایشگر برای کارشان دستمزد پرداخت می‌کنیم—آن‌ها زاپاس نیستند، بلکه افرادی واقعی هستند».<ref name="wsj">{{cite web|last=Fowler|first=Geoffrey|title=Wikipedia Probes Suspicious Promotional Articles|url=https://blogs.wsj.com/digits/2013/10/21/wikipedia-probes-suspicious-promotional-articles/|work=[[The Wall Street Journal]]|accessdate=2013-11-17|date=2013-10-21}}</ref> با توجه به گزارش ''اینترنشنال بیزینس تایمز''، ویکی-پی‌آر مرتکب «[[همزاد بازی]]»—عملی که در آن ویرایشگران به‌طور غیرقانونی افراد دیگری را برای پشتیبانی از نظرشان تشویق می‌کنند—شده‌است و در کنار آن، مقاله‌ها را در وبگاه‌های برخط قرار داده تا ظرفیت کسب سرشناسی مشتریانش را بالا ببرد.<ref>{{cite news|url=http://www.ibtimes.com/wikipedia-paid-edits-companies-pay-top-dollar-firms-willing-fix-their-entries-1449172|title=Wikipedia And Paid Edits: Companies Pay Top Dollar To Firms Willing To 'Fix' Their Entries|author=Thomas Halleck|date=November 8, 2013}}</ref>

== واکنش ویکی‌پدیا و ویکی‌مدیا ==
از ۲۵ اکتبر ۲۰۱۳، ویکی-پی‌آر، شامل تمام کارمندان، پیمانکاران و صاحبان آن، از ویکی‌پدیا تحریم شده‌اند. [[سو گاردنر]]، مدیر اجرایی سابق [[بنیاد ویکی‌مدیا]]، بیان کرد که بنیاد در حال بررسی گزینه‌های موجود است.<ref>{{cite news|url=https://www.independent.co.uk/life-style/gadgets-and-tech/news/wikipedia-we-have-blocked-250-sock-puppets-for-biased-editing-of-our-pages-8895112.html|title=Wikipedia: We have blocked 250 'sock puppets' for biased editing of our pages|last=Burrell|first=Ian|work=[[ایندیپندنت|The Independent]]|date=2013-10-21|accessdate=2013-11-19}}</ref> در ۱۹ نوامبر ۲۰۱۳، شرکت حقوقی ویکی‌مدیا، [[کولی ال‌ال‌پی]]، نامه‌ای برای ویکی-پی‌آر ارسال کرده و در آن درخواست کرد که فعالیت‌های خلاف قوانین ویکی‌پدیا در این شرکت متوقف شده و از سر گرفته نشود.<ref>{{cite news|url=https://blogs.wsj.com/digits/2013/11/19/wikimedia-steps-up-sockpuppet-fight/|title=Wikimedia Steps Up "Sockpuppet" Fight|last=Fowler|first=Geoffrey|work=[[The Wall Street Journal]]|date=2013-11-19|accessdate=2013-11-19}}</ref><ref name="notwikipr">{{cite web|url=http://www.ibtimes.com/wikipedia-sends-paid-editors-cease-desist-sockpuppet-account-morning277-not-wiki-pr-1482738|title=Wikipedia Sends Paid Editors Cease-And-Desist: Sockpuppet Account Morning277, Not Wiki-PR|work=[[International Business Times]]|date=2013-11-22|accessdate=2014-01-27|last=Halleck|first=Thomas}}</ref> فرنچ به ''[[گاردین]]'' گفت که ویکی-پی‌آر «در حال کار با بنیاد ویکی‌مدیا و مشاوران آن برای حل این مشکل» است، و ابراز امیدواری کرد که در هفتهٔ بعد از آن بتواند به اطلاعات بیشتری دست یابد.<ref name="The Guardian-21-Nov-13">{{cite news|last=Arthur|first=Charles|title=Wikipedia sends cease-and-desist letter to PR firm offering paid edits to site|url=https://www.theguardian.com/technology/2013/nov/21/wikipedia-cease-and-desist-pr-firm-offering-paid-edits|accessdate=2013-11-22|newspaper=The Guardian|date=2013-11-21}}</ref> بنیاد ویکی‌مدیا ارتباط با ویکی-پی‌آر را تأیید کرد، اما هرگونه مذاکره‌ای با ویکی-پی‌آر از طرف بنیاد رد شده و [[تصمیم‌گیری]] در خصوص ادامهٔ فعالیت این شرکت به اجتماع ویکی‌پدیا واگذار شد.<ref name="independent">{{cite news|last=Burrell|first=Ian|title=Wikipedia names Texas PR firm over false manipulation of site entries|url=https://www.independent.co.uk/news/media/online/wikipedia-names-texas-pr-firm-over-false-manipulation-of-site-entries-8952624.html|accessdate=2014-02-08|newspaper=The Independent|date=2013-11-20}}</ref>

در ژوئن ۲۰۱۴، بنیاد ویکی‌مدیا شرایط و مقررات سرویس‌دهی خود را به‌روز کرده و در کنار ممنوع کردن ویرایش در برابر دستمزد فاش‌نشده، فاش‌سازی چنین ویرایش‌هایی را برای تمام ویرایشگران الزامی کرد.<ref name="wsj2014"/><ref name="WMFblog"/> در بیانیهٔ [[وبلاگ]] بنیاد در خصوص این تغییر، اعلام شد که ویرایش طرفدارانهٔ در برابر دستمزد و فاش‌نشده عملی است که می‌تواند اعتماد داوطلبان و خوانندگان ویکی‌مدیا را از بین ببرد. بنیاد ویکی‌مدیا همچنین اعلام کرد که آن‌ها «نگرانی‌های جدی در خصوص نحوهٔ اثرگذاری این ویرایش‌ها روی بی‌طرفی و [[اعتبار ویکی‌پدیا]]» دارند.<ref name="wsj2014"/><ref name="WMFblog"/> در سال ۲۰۱۴، تعداد زیادی از شرکت‌های روابط عمومی از رهنمودهای تازهٔ ویکی‌پدیا پیروی کردند.<ref name="techdirt">{{cite news|last=|first=|title=Group Of Major PR Firms Pledge To Play Nice On Wikipedia|url=https://www.techdirt.com/articles/20140611/12092827548/group-major-pr-firms-pledge-to-play-nice-wikipedia.shtml|accessdate=2014-08-16|newspaper=Tech Dirt|date=2013-06-14}}</ref>ّ

== پانویس ==
{{پانویس|۲|چپ‌چین=بله}}
{{تعارض منافع در ویکی‌پدیا}}

[[رده:بنیان‌گذاری‌های ۲۰۱۱ (میلادی) در تگزاس]]
[[رده:شرکت‌های آستین، تگزاس]]

title: ویکی-پی‌آر

صنعت: روابط عمومی، شرکت مشاور

بنا نهاده: ۲۰۱۰

بنیانگذاران: - جوردن فرنچ - داریوس فیشر

دفتر مرکزی: آستین، تگزاس، ایالات متحده

افراد کلیدی: - جردن فرنچ (مدیر عامل اجرایی) - داریوس فیشر (مدیر عملیات)


text:
# Trikomo
Trikomo (en griego Τρίκωμο, en turco İskele) es una ciudad del Distrito de Famagusta  de la República de Chipre. Se encuentra dentro del área bajo control de la República Turca del Norte de Chipre, en la que es la capital del Distrito de İskele. Estuvo bajo control de la República de Turquía desde la invasión de 1974.
Trikomo se encuentra en la corta noroeste de la isla, en la bahía de Famagusta, con la península de Karpasia al este.

## Galería
- Localización del Distrito de Famagusta  en la República de Chipre.
- Localización del Distrito de İskele en la isla de Chipre.
- Localización del Distrito de İskele en la República Turca del Norte de Chipre.

## Ciudades hermanadas
- Samsun, Turquía.

- Datos: Q344055
- Multimedia: İskele / Q344055

wikiname: eswiki

title: Trikomo

in_language: es

wikitext:
{{Ficha de entidad subnacional
|nombre                 = Tricomo
|nombre completo        = Τρίκωμο (en griego)
İskele (en turco)
|país                   = {{CYP}} (''[[de iure]]'')
 {{bandera2|Chipre del Norte}} (''[[de facto]]'')
|unidad                 = Municipio
|mapa_loc               = Chipre
|tamaño_mapa            = 260
|pie_mapa               =
|imagen                 =
|tipo_superior_1        = Distrito
|superior_1             = [[Distrito de İskele]]
|subdivisión            =
|dirigentes_títulos     =
|dirigentes_nombres     =
|superficie             =
|superficie_puesto      =
|superficie_post        =
|superficie_tierra      =
|superficie_agua        =
|población              = 21 978
|población_puesto       =
|población_año          = 2006
|población_urb          =
|población_met          =
|población_post         =
|densidad               = 27
|densidad_post          =
|tipo_superior_X        =
|superior_X             =
|imageninferior         =
|imageninferior_tamaño  =
|imageninferior_pie     =
|página web             =
}}

'''Trikomo''' (en griego ''Τρίκωμο'', en turco ''İskele'') es una ciudad del [[Distrito de Famagusta ]] de la [[República de Chipre]]. Se encuentra dentro del área bajo control de la [[República Turca del Norte de Chipre]], en la que es la capital del [[Distrito de İskele]]. Estuvo bajo control de la [[República de Turquía]] desde la [[Operación Atila|invasión de 1974]].

Trikomo se encuentra en la corta noroeste de la isla, en la [[bahía de Famagusta]], con la [[península de Karpasia]] al este.

== Galería ==
<gallery>
File:Cyprus-Famagusta.png|Localización del [[Distrito de Famagusta ]] en la [[República de Chipre]].
File:KKTC İskele ili.png|Localización del [[Distrito de İskele]] en la [[isla de Chipre]].
File:TRNC Iskele district.png|Localización del [[Distrito de İskele]] en la [[República Turca del Norte de Chipre]].
</gallery>

== Ciudades hermanadas ==
* {{bandera|Turquía}} [[Samsun]], [[Turquía]].

{{Control de autoridades}}
[[Categoría:Localidades de Chipre]]
[[Categoría:Localidades de la República Turca del Norte de Chipre]]

title: Tricomo

Entidad: Municipio

• País: Chipre (de iure) · Chipre del Norte (de facto)

• Distrito: Distrito de İskele

• Densidad: 27 hab./km²