text:
# 摘瘤爺爺
《摘瘤爺爺》（こぶとりじいさん、こぶ取り爺（こぶとりじじい））是一則著名的日本童話故事。世界上也有很多類似的故事。
主旨在說老人被鬼以換取物品的方式把臉頰上的瘤給摘掉的故事。一般故事以兩個老翁連夜參加鬼宴的形式為主，民間故事常有各種類型，故事也各式各樣。故事被收錄在鎌倉時代的童話故事集《宇治拾遺物語》裡「摘瘤爺爺（鬼把瘤給摘掉的故事）」。結論是「羨慕別人是不會有好的下場的」。

## 故事

### 典型故事
動畫電視節目以「漫畫日本傳說」介紹故事為例，最典型的是「沒有慾望的人可以得到利益，而貪婪的人卻會得到報應」。故事簡介如下。
- 很久很久以前，某地住者兩戶人家，其中一戶住者右臉頰上長著大瘤的老爺爺，而另一戶住者左臉頰上長著大瘤的老爺爺，兩個人都為臉上長的大瘤所苦惱，不過長在右臉頰上的老爺爺很好心，時常笑臉迎人，而長在左臉頰上的老爺爺很壞心，時常擺張臭臉。某一個夜晚，在外面休息而睡過頭的好心爺爺，正好碰見鬼正在舉辦宴會，他被鬼邀請來參加，並給予食物和酒款待，在興風之餘好心爺爺就跳起舞來，讓宴會中的鬼們個個都很開心而，隔天晚上也被叫好來跳舞也讓鬼們都很開心，之後鬼的首領就對好心爺爺提議說如果明天再來，將會要他身上的一件物品，結果來了卻是被鬼的首領看中好心爺爺臉上的瘤，就「砰」的一聲把好心爺爺右臉上的大瘤被給摘下來了，好心爺爺臉上不但沒有留下任何傷痕，而且還獲得一些禮物，讓他非常高興。
- 隔壁的壞心爺爺，聽聞了這樣的事情，也盤算著要像好心爺爺一樣，被鬼摘瘤，得到些好處，因此就出門到鬼將會舉行宴會的地方睡到晚上，當然他也參加鬼所舉辦的宴會。隔壁的老爺爺也跳起舞來，不過卻不讓那些鬼討喜，反而讓鬼們個個感到無聊，最後鬼的首領看到生氣而無法忍受，他就把之前從好心爺爺那裡取下的瘤給「砰」的一聲貼到了壞心爺爺的右臉頰上。
- 結果好心爺爺臉上沒有瘤變的舒服多了，而壞心爺爺因為有著兩個沉重的大瘤而感到很難堪。

### 變形故事
關於變形，有發展出以下的版本來：
- 隔壁的老爺爺跳舞跳的好。（傳到阿波國。採用太宰治小說「御伽草紙」的一篇「摘瘤」。在世界文化社《故鄉的民間故事》也被採用這種說法）
- 隔壁的老爺爺臉上沒長瘤。（被越後國採用。沒有瘤的隔壁的老爺爺，參加宴會的目的是鬼的寶物。「日本傳說百選」等有收錄這種說法）
- 鬼說「老爺爺，昨天摘了瘤，現在還有瘤，是不是很難受」如果你再跳一次有趣的舞，我就幫你把瘤給拿掉。因此隔壁的老爺爺感到很高興就和鬼一起無望我的跳舞到早上。（在《傳說十二月》）
- 只有一個老爺爺登場的故事。（關東的口傳故事）
- 不是比跳舞而比釣魚。（流行於九州）
- 最初的老爺爺，瘤被摘走後又被安了回去。（傳到歐洲）
- 好爺爺與壞爺爺的姓氏都是漢姓，好爺爺照顧受到兩顆瘤痛苦的壞爺爺，壞爺爺吃了好爺爺的饅頭臉上的兩顆瘤就脫落，壞爺爺改過自新跟好爺爺一起工作。（台灣）

### 格林童話
還有，格林童話裡也有收入類似的故事，像是「小人的禮物」，不過在那第一個老爺爺（或是工匠）臉上沒有瘤。

### 起源・相似的故事
（以不可以羨慕他人）為此訓言，以同樣形式故事出現在《宇治拾遺物語》第三話可以看的到，不過以這個故事為出發點是非常危險的。日本1623年（元和元年）成立的《醒睡笑》卷1與卷6前半部和後半部分開的故事的主旨卻不大一樣。當時〈被鬼摘瘤〉的奇聞故事以廣為世間流傳，在那個故事裡多少加油添醋了一些在裡面。這個故事在世界上可說是家喻戶曉的流傳非常鬼，東方人臉上的瘤，西方人背上的瘤。一起來跳舞的歌詞非常的有趣，也很巧妙摘瘤的故事也很多（一個兩個三個四個），以那個致富的古老形式的故事非常的多。

## 解讀
這個故事的主題地點是鬼在山雨的廟或是祠堂附近飲酒和跳舞，這是山伏（修驗道的行者）進行延年的舞蹈（出峰蓮華會的延年）。
還有代替鬼出現的天狗的故事，山神、山神的守護者就會以山伏與天狗被合為一體的方式出現。從前臉上擁有大瘤與肉瘤的老人非常多，貧民無法動手術，所以就找進入山區的山伏來幫助村人、信徒們被以金剛杖鞭打就能使病治癒，這個摘瘤也是宗教的法術。摘瘤就能把厄運消失的法術，是以進入山區的累積經驗的山伏所發揮修行的能力，所以摘瘤爺爺裡（鬼）的角色其實是山伏的延年與法術能力。
山伏的能力可以操縱生死，他們相信以那個力量可以把病治好並把瘤給摘下來。從山下來訪神的人可以把不幸和災難給消除掉，就像是山伏一樣，在山伏進入山區，用神力把打算治好病的人給集中，在那之中有長著瘤・肉瘤的老人，在山伏結合咒語和法術的超渡下，已用不留痕跡的方式把瘤摘取下來了，同樣的在《宇治拾遺物語》的故事中有了變化。
樵夫爺爺因為下雨遇見而進入山神的神木的大樹的洞，這個樹之前是鬼會出現與山伏的延年被說明其關聯性。鬼表示山神，山神有時候是以靈體的方式出現，因此這個洞有鬼的靈魂出現，印象中古代那裡是墳墓的所在地，意味著古代那有的橫穴洞窟葬的習俗。
出現在老爺爺面前的鬼，在山中為了躲避淋雨而進入寺廟和大樹的洞睡覺的部份，民間傳說在「化物寺」廢寺裡停留而遇到妖怪這一段也相似，故事中的妖怪寺廟的故事是跳舞和唱歌就可以摘瘤的故事，之後就演變成摘瘤爺爺的歌。那個鬼「獨眼」與「無口怪」等100多人在「百鬼夜行」裡表示總稱為一群鬼，也還有相信鬼是山神帶來的眷屬，那個眷屬是山神的子孫的靈魂，所以成為百鬼夜行中的一群鬼，故事中的大王，鬼的首領是山神的化身。

## 古典看「瘤」
在宇治拾遺物語的「摘瘤爺爺」，老爺爺是「免費看眼睛並順便看這個瘤的食客」。也就是說「眼和鼻就可以摘取，不過對於自己的瘤比較重要，很想要把那個給摘掉」而懇求著。相對的，對於鬼們「也可以向他們拿取任何東西」。「這個得來不易的東西（有了就是福氣），那就摘取吧！」有這樣的意思在，一般認為其他，恐怖的想法是在鬼的魔力者等等，朝另一個角度想想，也是則幽默的故事。
還有，在太宰治的「摘瘤」，對於喜好喝酒而孤獨的爺爺們「瘤」就像孫子一樣被疼愛，被描寫成就像是在孤獨中尋求慰藉一樣。

## 以醫療觀點來看摘瘤爺爺
摘瘤爺爺被描繪的「瘤」是腮腺的多形成線腫。這是良性腫瘤，如果它變大並不會有影響，但如果是線癌等等的惡性腫瘤，如果它變大所帶來的影響就是很快的會轉移到其他的內臟器官。

## 其他
- 這個故事被廣為人知，也存在一些模仿作品。夏目房之介在「故事學」這裡有寫道「在那裡的，肥胖爺爺（小太りのじいさん）【日語音同摘瘤爺爺】。結束」
- 廣幸也在《傳說的背面》，「摘瘤爺爺」或「肥胖爺爺」在年輕女性們的話題裡登場。茶餘飯後的話，「那個還真奇怪。聽說老爺爺臉上的瘤，聽說是鬼摘下來的，所以給予摘瘤爺爺正面的評價」也有反面的評價。
- 廣播體操的作曲者服部正為人所知，學校裡的樂曲以「戲劇娛樂 摘瘤爺爺」作曲。
- 電視動畫贊德人第16話是「摘瘤爺爺 贊德人」，擔任摘瘤爺爺的配音員是肝付兼太。
- 長嶋有的隨筆中，也有說這很棒的故事。
- 櫻桃小丸子的「小丸子的校慶演出」之卷裡，小丸子演出「摘瘤爺爺」裡的隔壁的老爺爺，而關口演出最初的老爺爺。

## 相關項目
- 宇治拾遺物語
- 鬼
- 佛跳墙 (电影)

## 外部連結
- （日語）宇治拾遺物語 巻1 （页面存档备份，存于）（國史大系版文本）
- （日語）摘榴爺爺 Digital EHON site （页面存档备份，存于）

title: 摘瘤爺爺

wikitext:
《'''摘瘤爺爺'''》（こぶとりじいさん、こぶ取り爺（こぶとりじじい））是一則著名的[[日本]][[童話故事]]。世界上也有很多類似的故事。

主旨在說老人被鬼以換取物品的方式把[[臉頰]]上的瘤給摘掉的故事。一般故事以兩個老翁連夜參加鬼宴的形式為主，民間故事常有各種類型，故事也各式各樣。故事被收錄在[[鎌倉時代]]的童話故事集《[[宇治拾遺物語]]》裡「摘瘤爺爺（鬼把瘤給摘掉的故事）」。結論是「羨慕別人是不會有好的下場的」。

== 故事 ==
=== 典型故事 ===
動畫電視節目以「[[漫畫日本傳說]]」介紹故事為例，最典型的是「沒有慾望的人可以得到利益，而貪婪的人卻會得到報應」。故事簡介如下。
*很久很久以前，某地住者兩戶人家，其中一戶住者右臉頰上長著大瘤的老爺爺，而另一戶住者左臉頰上長著大[[瘤]]的老爺爺，兩個人都為臉上長的大瘤所苦惱，不過長在右臉頰上的老爺爺很好心，時常笑臉迎人，而長在左臉頰上的老爺爺很壞心，時常擺張臭臉。某一個夜晚，在外面休息而睡過頭的好心爺爺，正好碰見[[鬼 (日本)|鬼]]正在舉辦宴會，他被鬼邀請來參加，並給予食物和酒款待，在興風之餘好心爺爺就跳起舞來，讓宴會中的鬼們個個都很開心而，隔天晚上也被叫好來跳舞也讓鬼們都很開心，之後鬼的首領就對好心爺爺提議說如果明天再來，將會要他身上的一件物品，結果來了卻是被鬼的首領看中好心爺爺臉上的瘤，就「砰」的一聲把好心爺爺右臉上的大瘤被給摘下來了，好心爺爺臉上不但沒有留下任何傷痕，而且還獲得一些禮物，讓他非常高興。
*隔壁的壞心爺爺，聽聞了這樣的事情，也盤算著要像好心爺爺一樣，被鬼摘瘤，得到些好處，因此就出門到鬼將會舉行宴會的地方睡到晚上，當然他也參加鬼所舉辦的宴會。隔壁的老爺爺也跳起舞來，不過卻不讓那些鬼討喜，反而讓鬼們個個感到無聊，最後鬼的首領看到生氣而無法忍受，他就把之前從好心爺爺那裡取下的瘤給「砰」的一聲貼到了壞心爺爺的右臉頰上。
*結果好心爺爺臉上沒有瘤變的舒服多了，而壞心爺爺因為有著兩個沉重的大瘤而感到很難堪。

=== 變形故事 ===
關於變形，有發展出以下的版本來：
*隔壁的老爺爺跳舞跳的好。（傳到[[阿波國]]。採用[[太宰治]]小說「御伽草紙」的一篇「摘瘤」。在世界文化社《故鄉的民間故事》也被採用這種說法）
*隔壁的老爺爺臉上沒長瘤。（被[[越後國]]採用。沒有瘤的隔壁的老爺爺，參加宴會的目的是鬼的寶物。「日本傳說百選」等有收錄這種說法）
*鬼說「老爺爺，昨天摘了瘤，現在還有瘤，是不是很難受」如果你再跳一次有趣的舞，我就幫你把瘤給拿掉。因此隔壁的老爺爺感到很高興就和鬼一起無望我的跳舞到早上。（在《傳說十二月》）
*只有一個老爺爺登場的故事。（[[关东地方|關東]]的口傳故事）
*不是比跳舞而比釣魚。（流行於[[九州 (日本)|九州]]）
*最初的老爺爺，瘤被摘走後又被安了回去。（傳到[[歐洲]]）
*好爺爺與壞爺爺的姓氏都是漢姓，好爺爺照顧受到兩顆瘤痛苦的壞爺爺，壞爺爺吃了好爺爺的饅頭臉上的兩顆瘤就脫落，壞爺爺改過自新跟好爺爺一起工作。（台灣）

=== 格林童話 ===
還有，[[格林童話]]裡也有收入類似的故事，像是「小人的禮物」，不過在那第一個老爺爺（或是工匠）臉上沒有瘤。

=== 起源・相似的故事 ===
（以不可以羨慕他人）為此訓言，以同樣形式故事出現在《宇治拾遺物語》第三話可以看的到，不過以這個故事為出發點是非常危險的。日本1623年（元和元年）成立的《[[醒睡笑]]》卷1與卷6前半部和後半部分開的故事的主旨卻不大一樣。當時〈被鬼摘瘤〉的奇聞故事以廣為世間流傳，在那個故事裡多少加油添醋了一些在裡面。這個故事在世界上可說是家喻戶曉的流傳非常鬼，東方人臉上的瘤，西方人背上的瘤。一起來跳舞的歌詞非常的有趣，也很巧妙摘瘤的故事也很多（一個兩個三個四個），以那個致富的古老形式的故事非常的多。

== 解讀 ==
這個故事的主題地點是鬼在山雨的廟或是祠堂附近飲酒和跳舞，這是[[山伏]]（[[修驗道]]的[[行者]]）進行[[延年]]的舞蹈（出峰蓮華會的延年）。

還有代替鬼出現的天狗的故事，[[山神]]、山神的守護者就會以山伏與天狗被合為一體的方式出現。從前臉上擁有大瘤與[[肉瘤]]的老人非常多，貧民無法動手術，所以就找進入山區的山伏來幫助村人、信徒們被以金剛杖鞭打就能使病治癒，這個摘瘤也是宗教的法術。摘瘤就能把厄運消失的法術，是以進入山區的累積經驗的山伏所發揮修行的能力，所以摘瘤爺爺裡（鬼）的角色其實是山伏的延年與法術能力。

山伏的能力可以操縱生死，他們相信以那個力量可以把病治好並把瘤給摘下來。從山下來訪神的人可以把不幸和災難給消除掉，就像是山伏一樣，在山伏進入山區，用神力把打算治好病的人給集中，在那之中有長著瘤・肉瘤的老人，在山伏結合咒語和法術的超渡下，已用不留痕跡的方式把瘤摘取下來了，同樣的在《宇治拾遺物語》的故事中有了變化。

樵夫爺爺因為下雨遇見而進入山神的神木的大樹的洞，這個樹之前是鬼會出現與山伏的延年被說明其關聯性。鬼表示山神，山神有時候是以靈體的方式出現，因此這個洞有鬼的靈魂出現，印象中古代那裡是墳墓的所在地，意味著古代那有的橫穴洞窟葬的習俗。

出現在老爺爺面前的鬼，在山中為了躲避淋雨而進入寺廟和大樹的洞睡覺的部份，民間傳說在「[[化物寺]]」廢寺裡停留而遇到妖怪這一段也相似，故事中的妖怪寺廟的故事是跳舞和唱歌就可以摘瘤的故事，之後就演變成摘瘤爺爺的歌。那個鬼「獨眼」與「無口怪」等100多人在「[[百鬼夜行]]」裡表示總稱為一群鬼，也還有相信鬼是山神帶來的眷屬，那個眷屬是山神的子孫的靈魂，所以成為百鬼夜行中的一群鬼，故事中的大王，鬼的首領是山神的化身。

== 古典看「瘤」 ==
在宇治拾遺物語的「摘瘤爺爺」，老爺爺是「免費看眼睛並順便看這個瘤的食客」。也就是說「[[眼]]和[[鼻]]就可以摘取，不過對於自己的瘤比較重要，很想要把那個給摘掉」而懇求著。相對的，對於鬼們「也可以向他們拿取任何東西」。「這個得來不易的東西（有了就是福氣），那就摘取吧！」有這樣的意思在，一般認為其他，恐怖的想法是在鬼的魔力者等等，朝另一個角度想想，也是則幽默的故事。

還有，在太宰治的「摘瘤」，對於喜好喝酒而孤獨的爺爺們「瘤」就像孫子一樣被疼愛，被描寫成就像是在孤獨中尋求慰藉一樣。

== 以醫療觀點來看摘瘤爺爺 ==
摘瘤爺爺被描繪的「瘤」是[[腮腺]]的多形成[[線腫]]。這是[[良性腫瘤]]，如果它變大並不會有影響，但如果是[[線癌]]等等的[[惡性腫瘤]]，如果它變大所帶來的影響就是很快的會轉移到其他的內臟器官。

== 其他 ==
*這個故事被廣為人知，也存在一些模仿作品。[[夏目房之介]]在「[[故事學]]」這裡有寫道「在那裡的，'''肥胖爺爺'''（'''小太り'''の'''じいさん'''）【日語音同'''摘瘤爺爺'''】。結束」
*[[廣幸也]]在《傳說的背面》，「摘瘤爺爺」或「肥胖爺爺」在年輕女性們的話題裡登場。茶餘飯後的話，「那個還真奇怪。聽說老爺爺臉上的瘤，聽說是鬼摘下來的，所以給予摘瘤爺爺正面的評價」也有反面的評價。
*[[廣播體操]]的作曲者[[服部正]]為人所知，學校裡的樂曲以「戲劇娛樂 摘瘤爺爺」作曲。
*電視動畫[[贊德人]]第16話是「摘瘤爺爺 贊德人」，擔任摘瘤爺爺的[[配音員]]是[[肝付兼太]]。
*[[長嶋有]]的[[隨筆]]中，也有說這很棒的故事。
*[[櫻桃小丸子]]的「小丸子的校慶演出」之卷裡，小丸子演出「摘瘤爺爺」裡的隔壁的老爺爺，而關口演出最初的老爺爺。

== 相關項目 ==
*[[宇治拾遺物語]]
*[[鬼]]
*[[佛跳墙 (电影)]]

== 參考文獻 ==
*[[世界文化社]]編「鶴女房/摘瘤（つるにょうぼう/こぶとり）」《口耳相傳故鄉的民間故事8 東北地方5（語り伝えたいふるさとの民話8 東北地方5）》2003.4
*[[關敬吾]]編「摘瘤爺爺、滴嗒滴嗒山（こぶとり爺さん、かちかち山）」[[岩波書店]]〈[[岩波文庫]]，日本傳說1（日本の昔ばなし1）〉，1975.1、ISBN 4003023617
*文:大川悅生，插圖:太田耕士「摘瘤（こぶとり）」[[波普拉社]]，1968.1、ISBN 4591003914
*文:[[松居直]]，繪圖[[赤羽末吉]]「瘤爺爺（こぶじいさま）」[[福音館書店]]，1964.1、ISBN 483400788X
*文:[[松谷美代子]]，繪圖:村上康成「摘瘤（こぶとり）《松谷美代子很久以前（松谷みよ子むかしむかし）》」童心社，2006.12、ISBN 4494002496
*[[太宰治]]「御伽草紙（お伽草紙）」（筑摩書房，1945）[[新潮社]]〈[[新潮文庫]]〉，2000、ISBN 4101006075
*松谷美代子「傳說十二個月〈二月之卷〉（昔話十二か月〈二月の巻〉）」[[講談社]]〈[[講談社文庫]]〉，1986.2、ISBN 4061836846
*虎頭惠美子編「圖說格林童話（図説グリム童話）」[[河出書房新社]]〈貓頭鷹書（ふくろうの本）〉，2005.7、ISBN 4309760686
*[[格林兄弟]]，金田鬼一譯「全譯本 格林童話集（完訳 グリム童話集）」岩波書店〈岩波文庫〉，1984.1、ISBN 4003241312
*[[廣幸也]]「傳說的背面（昔話にはウラがある）」新潮社，1996.12、ISBN 4103787066
*[[週刊朝日]]風俗調查特別局編「故事學（デキゴトロジー）」（Vol.1-Vol.13）新潮社〈新潮文庫〉，1983.1-1994.5、ISBN 410121123X
*[[長嶋有]]「摘瘤考（瘤取り考）」《各種心情真的心情（いろんな気持ちが本当の気持ち）》[[筑摩書房]]，2005.7、ISBN 4480814736
*[[夢枕獏]]「陰陽師 晴明取瘤（陰陽師 瘤取り晴明）」[[文藝春秋]]，2001.10、ISBN 4163204806
*翻譯:小林保治「今昔物語集・宇治拾遺物語」學燈社、2006.12、ISBN 4312600082
*竹原威滋「日歐民間故事比較論（日欧民話比較論 ）-「摘瘤爺爺（こぶとり爺）」與「小人的禮物（こびとの贈り物）」「翻譯的世界1978年6月號（特集:童話・童話・妖精的故事（特集:童話・メルヘン・フェアリーテイル））」1978.6
*傳說・傳說小事典　野村純一其他編著 湖書房，115頁，1987年、ISBN 4838031084
*遠野傳說（遠野の昔話）佐佐木喜善　著　寶文館出版，38頁，1988年、ISBN 4832013300
*鬼故事（鬼むかし）[[五來重]]著 角川書店，1991年、ISBN 4047032093

== 外部連結 ==
*{{ja}}[http://www2s.biglobe.ne.jp/~Taiju/1212_ujishui_01.htm 宇治拾遺物語 巻1] {{Wayback|url=http://www2s.biglobe.ne.jp/~Taiju/1212_ujishui_01.htm |date=20160306214519 }}（國史大系版文本）
*{{ja}}[http://www.e-hon.jp/kobuto/kobj0.htm 摘榴爺爺 Digital EHON site] {{Wayback|url=http://www.e-hon.jp/kobuto/kobj0.htm |date=20200507142335 }}

{{DEFAULTSORT:摘瘤爺爺}}
[[Category:日本童話]]
[[Category:日本傳說人物]]
[[Category:鬼題材作品 (日本)]]
[[Category:疾病题材作品]]


text:
# Raul Nunes
Luís Raul Nunes foi um dirigente desportivo português do início do século XX. Ocupou o lugar de secretário da Associação de Futebol de Lisboa a partir da sua fundação em 1910. Foi o principal impulsionador da criação, em 1914, da União Portuguesa de Futebol (antecessora da Federação Portuguesa de Futebol), onde desempenhou as funções de secretário e tesoureiro. Organizou a primeira selecção nacional portuguesa em 1921. Como jornalista, foi pioneiro na elaboração de textos sobre a história do futebol em Portugal.
Encontra-se colaboração da sua autoria na revista  Tiro e Sport  (1904-1913).

wikiname: ptwiki

title: Raul Nunes

in_language: pt

wikitext:
{{mais fontes|data=janeiro de 2013}}
{{Info/Biografia/Wikidata}}
'''Luís Raul Nunes''' foi um dirigente desportivo português do início do século XX. Ocupou o lugar de secretário da Associação de Futebol de [[Lisboa]] a partir da sua fundação em 1910. Foi o principal impulsionador da criação, em 1914, da União Portuguesa de Futebol (antecessora da [[Federação Portuguesa de Futebol]]), onde desempenhou as funções de secretário e tesoureiro. Organizou a primeira selecção nacional portuguesa em 1921. Como jornalista, foi pioneiro na elaboração de textos sobre a história do [[futebol]] em [[Portugal]].

Encontra-se colaboração da sua autoria na revista  ''[[Tiro e Sport]]'' <ref>{{Citar web |autor=Rita Correia |data=22 de abril de 2014 |título=Ficha histórica:Tiro e sport : revista de educação physica e actualidades  (1904-1913)  |url=http://hemerotecadigital.cm-lisboa.pt/FichasHistoricas/TiroeSport.pdf |formato=pdf |publicado=[[Hemeroteca Municipal de Lisboa]] |acessodata=18 de dezembro de 2015}}</ref> (1904-1913).

{{Referências}}
{{esboço-biografia}}

[[Categoria:Dirigentes desportivos de Portugal]]

title: Raul Nunes

Cidadania: Portugal

Ocupação: dirigente desportivo


text:
# Кіндзмараулі
Кіндзмараулі (груз. ქინძმარაული) — червоне напівсолодке вино, що виробляють з 1942 року. Має колір переспілої вишні або граната, ніжний, повний, оксамитовий смак і типовий сортовий букет. Виготовляють із сорту винограду Сапераві, оброблюваного в Кіндзмараульскій мікрозоні Кварельського району Кахетії. Сапераві для цього вина збирають за цукристості не менше 22 %, завдяки чому вино завжди природно напівсолодке без додавання цукру.

## Опис
Мікрозона Кіндзмараулі розташована в Алазанській долині на території 120 гектарів у містечку, де річка Дуруджи з'єднується з Алазані.
Зважаючи на те, що кількість зібраного винограду дуже обмежена, справжнє «Кіндзмараулі» це велика рідкість.
Марка вина Кіндзмараулі належить до «Контрольовані найменування за походженням».
Для виробництва вина винороби використовують «кахетинський спосіб» (вино витримують і зберігають у глечиках, що мають форму конуса, глечики мають назву «квеврі»).
Законом Грузії «Про найменування місць походження та географічних індикаторів товарів» від 2010 року назву Кіндзмараулі включено до списку апеласьонів Грузії і вона не може бути використана виробниками вина за межами певного географічного регіону.
У січні 2012 року уряд Грузії домігся визнання права на бренд «Кіндзмараулі».

## Уживання
Знавці зазначають, що найкраще кіндзмараулі підходить до м'яса гриль. Крім того, вино чудово поєднується з десертами і фруктами.

wikiname: ukwiki

title: Кіндзмараулі

in_language: uk

wikitext:
{{напій}}

'''Кіндзмараулі''' ({{Lang-ka|ქინძმარაული}}) — [[Червоне вино|червоне]] напівсолодке [[вино]], що виробляють з [[1942|1942 року]]. Має колір переспілої [[Вишня|вишні]] або [[Гранатове дерево|граната]], ніжний, повний, оксамитовий смак і типовий сортовий букет. Виготовляють із сорту [[Виноград (значення)|винограду]] [[Сапераві (сорт винограду)|Сапераві]], оброблюваного в Кіндзмараульскій мікрозоні [[Кварелі|Кварельського району]] [[Кахеті]]ї. Сапераві для цього вина збирають за цукристості не менше 22 %, завдяки чому вино завжди природно напівсолодке без додавання цукру.

== Опис ==
[[Файл:Georgia_-_wine_factory_-_Kindzmarauli.jpg|праворуч|міні|Виробництво Кіндзмараулі]]
Мікрозона Кіндзмараулі розташована в [[Алазанська долина|Алазанській долині]] на території 120 [[гектар]]ів у містечку, де річка Дуруджи з'єднується з [[Алазані]].

Зважаючи на те, що кількість зібраного винограду дуже обмежена, справжнє «Кіндзмараулі» це велика рідкість.

Марка вина Кіндзмараулі належить до «Контрольовані найменування за походженням».

Для виробництва вина винороби використовують «кахетинський спосіб» (вино витримують і зберігають у глечиках, що мають форму конуса, глечики мають назву «[[квеврі]]»).

Законом Грузії «Про найменування місць походження та географічних індикаторів товарів» від 2010 року назву ''Кіндзмараулі'' включено до списку апеласьонів Грузії і вона не може бути використана виробниками вина за межами певного географічного регіону<ref>{{Cite web |url=http://www1.fips.ru/wps/wcm/connect/content_ru/ru/fonds/bibl |title=Списки з актуальних питань охорони об'єктів інтелектуальної власності в нашій країні і за кордоном (2011) |accessdate=21 жовтня 2016 |archive-date=29 жовтня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20161029183012/http://www1.fips.ru/wps/wcm/connect/content_ru/ru/fonds/bibl }}</ref>.

У січні [[2012|2012 року]] уряд Грузії домігся визнання права на бренд «Кіндзмараулі»<ref>{{Cite web |url=http://www.lenta.ru/news/2012/01/26/tsinandali/ |title=Грузія відстояла права на бренди «Цинандалі», «Кіндзмараулі» і «Хванчкара» |accessdate=21 жовтня 2016 |archive-date=10 березня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160310004443/https://lenta.ru/news/2012/01/26/tsinandali/ }}</ref>.

== Уживання ==
Знавці зазначають, що найкраще кіндзмараулі підходить до м'яса [[гриль]]. Крім того, вино чудово поєднується з десертами і фруктами.

== Див. також ==
* [[Хванчкара (вино)|Хванчкара]]
* Виноробство в Грузії

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20160927100430/http://vino-man.com/content/prirodno-polusladkie-i-prirodno-polusuhie-vina-gruzii Природно-напівсолодкі вина Грузії]

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Грузинська кухня}}

[[Категорія:Грузинські вина]]
[[Категорія:Червоні вина]]
[[Категорія:Засновані 1942]]
[[Категорія:Товари, контрольовані за походженням]]

title: Кіндзмараулі

Країна походження: Грузія


text:
# Sara Singh
Sara Singh, née le 19 mars 1985 à Brampton, est une femme politique canadienne.
Elle est élue à l'Assemblée législative de l'Ontario lors des élections générales ontariennes de 2018. Elle est la députée qui représente la circonscription électorale de Brampton-Centre du caucus du Nouveau Parti démocratique de l'Ontario.
Elle est défaite lors de l'élection de 2022.

wikiname: frwiki

title: Sara Singh

in_language: fr

wikitext:
{{ébauche|personnalité politique canadienne}}
{{Infobox Personnalité politique
 | charte                        =
 | nom                           = Sara Singh
 | image                         = Sara Singh QP.png
 | légende                       =
 | fonction1                     = Députée de l'[[Assemblée législative de l'Ontario]]
 | à partir du fonction1         = {{date|7|juin|2018}}
 | jusqu'au fonction1            = {{date|3|mai|2022}}
({{durée|7|6|2018|3|5|2022}})
 | élection1                     = [[Élections générales ontariennes de 2018|7 juin 2018]]
 | circonscription 1             = [[Brampton-Centre (circonscription provinciale)|Brampton-Centre]]
 | législature 1                 = [[42e législature de l'Ontario|42{{e}}]]
 | prédécesseur 1                = ''Circonscription créée''
 | successeur 1                  = [[Charmaine Williams]]
 | nom de naissance              =
 | date de naissance             = 19 mars 1985
 | lieu de naissance             = [[Brampton (Ontario)|Brampton]] ([[Ontario]], [[Canada]])
 | date de décès                 =
 | lieu de décès                 =
 | nature du décès               =
 | sépulture                     =
 | nationalité                   = [[Canada|Canadienne]]
 | parti                         = [[Nouveau Parti démocratique de l'Ontario]]
 | père                          =
 | mère                          =
 | fratrie                       =
 | conjoint                      =
 | enfants                       =
 | entourage                     =
 | université                    = [[Université Saint Mary's]]
[[Université York]]
[[Université Ryerson]]
 | profession                    =
 | religion                      =
 | résidence                     =
 | signature                     =
 | emblème                       =
 | liste                         =
 | féminin                       = oui
}}

'''Sara Singh''', née le 19 mars 1985 à [[Brampton (Ontario)|Brampton]], est une [[Personnalité politique|femme politique]] [[Canada|canadienne]].

Elle est élue à l'[[Assemblée législative de l'Ontario]] lors des [[élections générales ontariennes de 2018]]. Elle est la députée qui représente la circonscription électorale de [[Brampton-Centre (circonscription provinciale)|Brampton-Centre]] du caucus du [[Nouveau Parti démocratique de l'Ontario]].

Elle est défaite lors de l'[[Élections générales ontariennes de 2022|élection de 2022]].

== Biographie ==
{{Section vide ou incomplète}}

== Carrière politique ==

=== Résultats électoraux ===
{{Élection générale ontarienne de 2022 — Brampton-Centre}}
{{Élection générale ontarienne de 2018 — Brampton-Centre}}

== Références ==
{{références}}

{{Début dynastie|}}
{{Insérer dynastie|icone=Coat of arms of Ontario, Canada.svg
  |nom=[[Membre du Parlement provincial]] de [[Mississauga-Sud (circonscription provinciale)|Mississauga-Sud]]
  |avant=Nouvelle circonscription
voir : [[Bramalea—Gore—Malton (circonscription provinciale)|Bramalea—Gore—Malton]], [[Brampton—Springdale (circonscription provinciale)|Brampton—Springdale]] et [[Mississauga—Brampton-Sud (circonscription provinciale)|Mississauga—Brampton-Sud]]
  |après=[[Charmaine Williams]]
{{Grossir|([[Parti progressiste-conservateur de l'Ontario|PPCO]])|facteur=0.8}}
  |période={{date|1985}}-{{date|2003}}}}
{{Fin dynastie}}

{{Portail|Ontario|politique canadienne}}

{{CLEDETRI:Singh, Sara}}
[[Catégorie:Député du Nouveau Parti démocratique de l'Ontario]]
[[Catégorie:Femme politique ontarienne]]
[[Catégorie:Naissance en mars 1985]]

title: Députée de l'Assemblée législative de l'Ontario

Députée de l'Assemblée législative de l'Ontario: 7 juin 2018 – 3 mai 2022 · (3 ans, 10 mois et 26 jours)

Circonscription: Brampton-Centre

Prédécesseur: Circonscription créée

Successeur: Charmaine Williams

title: Biographie

Lieu de naissance: Brampton (Ontario, Canada)

Nationalité: Canadienne

Parti politique: Nouveau Parti démocratique de l'Ontario

Diplômée de: Université Saint Mary's · Université York · Université Ryerson

Biographie: modifier


text:
# Белякова, Любовь Петровна
Любовь Петровна Белякова (1887—1961) — советский учёный почвовед-мелиоратор, ведущий специалист в области мелиоративного почвоведения и химии почв, доктор сельскохозяйственных наук, профессор. Заслуженный деятель науки Таджикской ССР.

## Биография
Родилась 17 сентября 1887 года в селе Трофимово, Тверской губернии.
С 1904 года после окончания Тверской учительской семинарии на педагогической работе в деревенской школе. С 1906 по 1908 год за революционную пропаганду среди крестьянского населения была приговорена у двухлетнему тюремному заключению, по окончании которого с 1908 по 1917 год находилась под надзором полиции. С 1917 по 1921 год на работе в Центросоюзе, где занималась педагогической работой и участвовала в организации кооперативных обществ.
С 1921 по 1924 год обучалась в Ленинградском сельскохозяйственном институте. С 1924 по 1933 год находилась на научно-исследовательской работе в научной группе академика К. Д. Глинки, где занималась вопросами в области почвоведения. С 1933 по 1935 год на научно-исследовательской работе в Почвенном институте имени В. В. Докучаева АН СССР в качестве научного сотрудника, где занималась исследованиями в области мелиорации почв.
С 1935 по 1937 год на исследовательской работе в Институте Ленгидропроект в качестве научного сотрудника. С 1937 по 1961 год на научно-исследовательской работе в АН Таджикской ССР, в том числе на Вахшской почвенно-мелиоративной станции в качестве старшего и ведущего научного сотрудника, возглавляла научную группу которая занималась разработкой вопросов роли органического вещества при мелиорации и орошении почв Вахшской долины.

### Научно-педагогическая деятельность и вклад в науку
Основная научно-педагогическая деятельность Л. П. Беляковой была связана с вопросами в области почвоведения и мелиорации, мелиоративного почвоведения и химии почв. Л. П. Белякова занималась исследованиями в области исследований состава тонких фракций почв подзолистого и солонцового типов, занималась изучением химии и мелиорации засоленных почв и просадки лёссовидных грунтов на Северном Кавказе, занималась проблемой повышения плодородия орошаемых почв в Таджикистане, в том числе исследованиями физических, химических и микробиологических свойств этой почвы. Л. П. Белякова занималась так же исследованиями по установлению токсичности солей для сельскохозяйственных культур, а так же исследованиями на влияние механического состава почв на образование структуры этой почвы под воздействием всевозможных биологических и химических реагентов.
В 1944 году защитила диссертацию на соискание учёной степени кандидат биологических наук по теме: «Особенности гумусообразования в Восточно-Европейской тундре», в 1957 году за монографию «Пути повышения плодородия орошаемых почв Южного Таджикистана» без защиты диссертации ей было присвоена учёная степень  доктор сельскохозяйственных наук. В 1960 году ей присвоено учёное звание профессор. Л. П. Беляковой было написано более сорока научных трудов, в том числе монографии, а так же научных статей и публикаций опубликованных в ведущих научных журналах, в том числе в журнале РАН — «Почвоведение».

## Основные труды
- Значение люцерны в орошаемом хлопководстве / Л. П. Белякова, заслуж. деятель науки Тадж. ССР. - Сталинабад : Изд-во Акад. наук Тадж. ССР, 1952. — 17 с.
- Пути повышения плодородия орошаемых почв Южного Таджикистана в условиях хлопково-люцернового севооборота. - Сталинабад, 1957. — 319 с.
- Агротехника создания мощного пахотного слоя почвы в Таджикистане. - Сталинабад : Изд-во Акад. наук Таджик. ССР, 1958. — 32 с[4]

## Награды
- Орден «Знак Почёта»
- Заслуженные деятели науки Таджикской ССР (1959)
- Премия имени академика В. Р. Вильямса ВАСХНИЛ (1959)[1][2]

wikiname: ruwiki

title: Белякова, Любовь Петровна

in_language: ru

wikitext:
{{ФИО}}{{Учёный
 |Имя                  = Любовь Петровна Белякова
 |Оригинал имени       =
 |Изображение          =
 |Ширина               =
 |Описание изображения =
 |Дата рождения        =17.09.1887
 |Место рождения       =с. Трофимово, {{МР|Тверская губерния|в Тверской губернии}}, <br>[[Российская империя]]
 |Дата смерти          =10.11.1961
 |Место смерти         ={{МС|Душанбе|в Душанбе}}, [[Таджикская ССР]], [[СССР]]
 |Гражданство          ={{флагификация|СССР}}
 |Научная сфера        =[[почвоведение]]
 |Место работы         =[[Почвенный институт имени В. В. Докучаева]], [[АН Таджикской ССР]]
 |Учёная степень       ={{Учёная степень|доктор|сельскохозяйственных наук}}
 |Учёное звание        ={{Учёное звание||0}}
 |Альма-матер          =[[Санкт-Петербургский государственный аграрный университет|Ленинградский сельскохозяйственный институт]] (1924)
 |Научный руководитель =
 |Знаменитые ученики   =
 |Известен как         =
 |Награды и премии     ={{Орден «Знак Почёта»}}

[[Заслуженный деятель науки Таджикской ССР]] (1959)

[[Премия имени академика В. Р. Вильямса ВАСХНИЛ]] (1959)
 |Роспись              =
 |Ширина росписи       =
 |Сайт                 =
 |Викитека             =
}}

'''Любовь Петровна Белякова''' (1887—1961) — [[СССР|советский]] учёный [[Почвоведение|почвовед]]-[[мелиорация|мелиоратор]], ведущий специалист в области мелиоративного почвоведения и химии почв, [[Доктор наук|доктор сельскохозяйственных наук]], [[профессор]]. [[Заслуженный деятель науки Таджикской ССР]].

== Биография ==
Родилась 17 сентября 1887 года в селе Трофимово, Тверской губернии.

С 1904 года после окончания Тверской учительской семинарии на педагогической работе в деревенской школе. С 1906 по 1908 год за революционную пропаганду среди крестьянского населения была приговорена у двухлетнему тюремному заключению, по окончании которого с 1908 по 1917 год находилась под надзором полиции. С 1917 по 1921 год на работе в [[Центросоюз]]е, где занималась педагогической работой и участвовала в организации кооперативных обществ<ref name="ст">Женщины-почвоведы: Биогр. справ. / С. А. Сычева ; Под ред. Г. В. Добровольского и Н. Г. Рыбальского ; Рос. акад. наук. Ин-т географии [и др.]. - {{М.}} : НИА-Природа, 2003. — 438 с. — С.159-160 — ISBN 5-7844-0087-8</ref><ref name="ут">[[Таджикская национальная энциклопедия]] в 25 т. / Н. Амиршоҳӣ; Т.2: Асос — Боз. — Д. : СИЭМТ, 2013. — 664 с. — ISBN 978-99947-33-52-4</ref><ref name="пвсп">Плеяда замечательных женщин : краткие биографии 550 выдающихся женщин-ученых в области естественных наук и медицины / Евгения Шипицина. — Королев, Московская обл. : Космос, 2010. — 316 с. — ISBN 978-5-98792-012-1 </ref>.

С 1921 по 1924 год обучалась в [[Санкт-Петербургский государственный аграрный университет|Ленинградском сельскохозяйственном институте]]. С 1924 по 1933 год находилась на научно-исследовательской работе в научной группе академика [[Глинка, Константин Дмитриевич|К. Д. Глинки]], где занималась вопросами в области почвоведения. С 1933 по 1935 год на научно-исследовательской работе в [[Почвенный институт имени В. В. Докучаева|Почвенном институте имени В. В. Докучаева АН СССР]] в качестве научного сотрудника, где занималась исследованиями в области мелиорации почв<ref name="ст"/><ref name="ут"/><ref name="пвсп"/>.

С 1935 по 1937 год на исследовательской работе в Институте [[Ленгидропроект]] в качестве научного сотрудника. С 1937 по 1961 год на научно-исследовательской работе в [[АН Таджикской ССР]], в том числе на Вахшской почвенно-мелиоративной станции в качестве старшего и ведущего научного сотрудника, возглавляла научную группу которая занималась разработкой вопросов роли органического вещества при мелиорации и орошении почв [[Вахшская долина|Вахшской долины]]<ref name="ст"/><ref name="ут"/><ref name="пвсп"/>.

=== Научно-педагогическая деятельность и вклад в науку ===
Основная научно-педагогическая деятельность Л. П. Беляковой была связана с вопросами в области [[Почвоведение|почвоведения]] и [[Мелиорация|мелиорации]], мелиоративного почвоведения и химии почв. Л. П. Белякова занималась исследованиями в области исследований состава тонких фракций почв подзолистого и солонцового типов, занималась изучением химии и мелиорации засоленных почв и просадки лёссовидных грунтов на Северном Кавказе, занималась проблемой повышения плодородия орошаемых почв в Таджикистане, в том числе исследованиями физических, химических и микробиологических свойств этой почвы. Л. П. Белякова занималась так же исследованиями по установлению токсичности солей для сельскохозяйственных культур, а так же исследованиями на влияние механического состава почв на образование структуры этой почвы под воздействием всевозможных биологических и химических реагентов<ref name="ст"/><ref name="ут"/><ref name="пвсп"/>.

В 1944 году защитила диссертацию на соискание учёной степени [[кандидат биологических наук]] по теме: «Особенности гумусообразования в Восточно-Европейской тундре», в 1957 году за монографию «Пути повышения плодородия орошаемых почв Южного Таджикистана» без защиты диссертации ей было присвоена учёная степень  [[доктор сельскохозяйственных наук]]. В 1960 году ей присвоено учёное звание [[профессор]]. Л. П. Беляковой было написано более сорока научных трудов, в том числе монографии, а так же научных статей и публикаций опубликованных в ведущих научных журналах, в том числе в журнале [[РАН]] — «[[Почвоведение (журнал)|Почвоведение]]»<ref name="ст"/><ref name="ут"/><ref name="пвсп"/>.

== Основные труды ==
*Значение люцерны в орошаемом хлопководстве / Л. П. Белякова, заслуж. деятель науки Тадж. ССР. - Сталинабад : Изд-во Акад. наук Тадж. ССР, 1952. — 17 с.
*Пути повышения плодородия орошаемых почв Южного Таджикистана в условиях хлопково-люцернового севооборота. - Сталинабад, 1957. — 319 с.
*Агротехника создания мощного пахотного слоя почвы в Таджикистане. - Сталинабад : Изд-во Акад. наук Таджик. ССР, 1958. — 32 с<ref>{{cite web|author=|url=https://search.rsl.ru/ru/search#q=%D0%91%D0%B5%D0%BB%D1%8F%D0%BA%D0%BE%D0%B2%D0%B0%2C%20%D0%9B%D1%8E%D0%B1%D0%BE%D0%B2%D1%8C%20%D0%9F%D0%B5%D1%82%D1%80%D0%BE%D0%B2%D0%BD%D0%B0|title=Белякова, Любовь Петровна|lang=|website=[[Российская государственная библиотека]]|publisher=|date=|access-date=2020-02-05|archive-date=2019-11-26|archive-url=https://web.archive.org/web/20191126205256/https://search.rsl.ru/ru/search#q=%D0%91%D0%B5%D0%BB%D1%8F%D0%BA%D0%BE%D0%B2%D0%B0%2C%20%D0%9B%D1%8E%D0%B1%D0%BE%D0%B2%D1%8C%20%D0%9F%D0%B5%D1%82%D1%80%D0%BE%D0%B2%D0%BD%D0%B0|url-status=live}}</ref>

== Награды ==
* [[Орден «Знак Почёта»]]
* [[Заслуженные деятели науки Таджикской ССР]] (1959)
* [[Премия имени академика В. Р. Вильямса ВАСХНИЛ]] (1959)<ref name="ст"/><ref name="ут"/>

== Примечания ==
{{примечания}}

== Литература ==
* Женщины-почвоведы: Биогр. справ. / С. А. Сычева ; Под ред. Г. В. Добровольского и Н. Г. Рыбальского ; Рос. акад. наук. Ин-т географии [и др.]. - {{М.}} : НИА-Природа, 2003. — 438 с. — ISBN 5-7844-0087-8
*[[Таджикская национальная энциклопедия]] в 25 т. / Н. Амиршоҳӣ; Т.2: Асос — Боз. — Д. : СИЭМТ, 2013. — 664 с. — ISBN 978-99947-33-52-4
* Плеяда замечательных женщин : краткие биографии 550 выдающихся женщин-ученых в области естественных наук и медицины / Евгения Шипицина. — Королев, Московская обл. : Космос, 2010. — 316 с. — ISBN 978-5-98792-012-1

[[Категория:Почвоведы СССР]]
[[Категория:Заслуженные деятели науки Таджикской ССР]]

title: Любовь Петровна Белякова

Дата рождения: 17 сентября 1887

Место рождения: с. Трофимово, Тверская губерния, · Российская империя

Дата смерти: 10 ноября 1961 (74 года)

Место смерти: Душанбе, Таджикская ССР, СССР

Страна: СССР

Род деятельности: учёный

Научная сфера: почвоведение

Место работы: Почвенный институт имени В. В. Докучаева, АН Таджикской ССР

Альма-матер: Ленинградский сельскохозяйственный институт (1924)

Учёная степень: доктор сельскохозяйственных наук

Учёное звание: профессор

Награды и премии: Заслуженный деятель науки Таджикской ССР (1959) Премия имени академика В. Р. Вильямса ВАСХНИЛ (1959)


text:
# Matylda Chorzelska
Matylda Chorzelska (ur. 23 marca 1892 w Częstochowie, zm. w październiku 1943 w Wilnie) – polska działaczka niepodległościowa, żołnierz Ochotniczej Legii Kobiet w czasie wojny polsko-bolszewickiej, farmaceutka, wykładowca Uniwersytetu Stefana Batorego w Wilnie, w latach 1938–1939 zastępca senatora z województwa wileńskiego.

## Życiorys
Była córką Ludwika i Teodozji z Borzęckich. Po maturze była pomocnikiem w aptece Franciszka Nowaka w Częstochowie. W latach przedwojennych, a także w czasie wojny uczestniczyła w działalności organizacji niepodległościowych, m.in. podczas pobytu w Kijowie. W Częstochowie działała w organizacjach kobiecych na rzecz pomocy legionistom. Należała do Polskiej Organizacji Wojskowej, a w czasie wojny polsko-bolszewickiej jako plutonowa służyła w Ochotniczej Legii Kobiet.
Studia rozpoczęła w latach wojennych na Cesarskim Uniwersytecie Warszawskim, a po wojnie kontynuowała je w Wilnie. W 1923 uzyskała dyplom magistra farmacji, znajdując się w gronie pierwszych absolwentów tego kierunku na wileńskim uniwersytecie. 30 lipca 1924 uzyskała stopień doktora na Wydziale Farmaceutycznym Uniwersytetu w Nancy na podstawie rozprawy Nouvelles methodes de dosage du potassium et le de l’acide tertiriqua. Była pierwszą kobietą na Wydziale Lekarskim USB, która uzyskała stopień naukowy doktora. Od 15 września 1923 r. do 31 sierpnia 1937 r. pracowała jako starszy asystent w Zakładzie Chemii Farmakologicznej, następnie ze względu na zły stan zdrowia przeszła na emeryturę. Ogłosiła kilkanaście prac naukowych, była m.in. współautorką podręcznika Analiza i preparatyka farmaceutyczna (Warszawa 1934, z Adamem Filemonowiczem). Za pracę Własności chłonne niektórych gatunków ziemi względem gazów trujących otrzymała w marcu 1935 nagrodę Senatu Uniwersytetu Stefana Batorego z Funduszu im. Józefa Piłsudskiego.
W okresie międzywojennym angażowała się również w działalność społeczną, w 1929 została wybrana na stanowisko wiceprezesa Związku Legionistek Polskich. W listopadzie 1938 roku wybrano ją zastępcą senatora z województwa wileńskiego (w czasie krótkiej, przerwanej wybuchem wojny kadencji Senatu w parlamencie nie zasiadła).
Zmarła w Wilnie w październiku 1943 roku z przyczyn naturalnych.

## Ordery i odznaczenia
- Złoty Krzyż Zasługi (10 marca 1939)[5]
- Medal Niepodległości 9 listopada 1931)[6]
- Srebrny Krzyż Zasługi (11 listopada 1936)[7]

wikiname: plwiki

title: Matylda Chorzelska

in_language: pl

wikitext:
'''Matylda Chorzelska''' (ur. [[23 marca]] [[1892]]<ref>W archiwaliach i literaturze podawane są także daty roczne urodzenia: 1888, 1893, 1897. Data 1892 pochodzi z odręcznego życiorysu. Por. Karol Siemaszko, ''Matylda Chorzelska (1892–1943). Farmaceutka, żołnierka, zastępca senatora'', „Przegląd Sejmowy”, nr 4/2019, s. 187. J. B. Gliński podaje rok urodzenia: 1897 i wiek w chwili śmierci 45 lat ([[Jan Bohdan Gliński]], ''Słownik biograficzny lekarzy i farmaceutów ofiar drugiej wojny światowej'', tom 5, Warszawa 2012, s. 41).</ref> w [[Częstochowa|Częstochowie]], zm. w październiku [[1943]] w [[Wilno|Wilnie]]) – polska działaczka niepodległościowa, żołnierz [[Ochotnicza Legia Kobiet|Ochotniczej Legii Kobiet]] w czasie [[Wojna polsko-bolszewicka|wojny polsko-bolszewickiej]], farmaceutka, wykładowca [[Uniwersytet Wileński|Uniwersytetu Stefana Batorego w Wilnie]], w latach 1938–1939 zastępca senatora z [[Województwo wileńskie (II Rzeczpospolita)|województwa wileńskiego]].

== Życiorys ==
Była córką Ludwika i Teodozji z Borzęckich. Po maturze była pomocnikiem w aptece [[Franciszek Nowak (aptekarz)|Franciszka Nowaka]] w Częstochowie. W latach przedwojennych, a także w czasie wojny uczestniczyła w działalności organizacji niepodległościowych, m.in. podczas pobytu w Kijowie. W Częstochowie działała w organizacjach kobiecych na rzecz pomocy legionistom<ref>„Goniec Częstochowski”, nr 260, 15 listopada 1916, s. 2–3; „Goniec Częstochowski”, nr 147, 1 lipca 1917, s. 5.</ref>. Należała do [[Polska Organizacja Wojskowa|Polskiej Organizacji Wojskowej]], a w czasie wojny polsko-bolszewickiej jako plutonowa służyła w Ochotniczej Legii Kobiet.

Studia rozpoczęła w latach wojennych na [[Uniwersytet Warszawski|Cesarskim Uniwersytecie Warszawskim]], a po wojnie kontynuowała je w Wilnie. W 1923 uzyskała dyplom magistra farmacji, znajdując się w gronie pierwszych absolwentów tego kierunku na wileńskim uniwersytecie. 30 lipca 1924 uzyskała stopień doktora na Wydziale Farmaceutycznym Uniwersytetu w [[Nancy]] na podstawie rozprawy ''Nouvelles methodes de dosage du potassium et le de l’acide tertiriqua''<ref>Karol Siemaszko, ''Matylda Chorzelska (1892–1943). Farmaceutka, żołnierka, zastępca senatora'', „Przegląd Sejmowy”, nr 4/2019, s. 188.</ref>. Była pierwszą kobietą na Wydziale Lekarskim USB, która uzyskała stopień naukowy doktora. Od 15 września 1923 r. do 31 sierpnia 1937 r. pracowała jako starszy asystent w Zakładzie Chemii Farmakologicznej, następnie ze względu na zły stan zdrowia przeszła na emeryturę. Ogłosiła kilkanaście prac naukowych, była m.in. współautorką podręcznika ''Analiza i preparatyka farmaceutyczna'' (Warszawa 1934, z Adamem Filemonowiczem). Za pracę ''Własności chłonne niektórych gatunków ziemi względem gazów trujących'' otrzymała w marcu 1935 nagrodę Senatu Uniwersytetu Stefana Batorego z Funduszu im. Józefa Piłsudskiego<ref>„Wieczorny Kurjer Grodzieński”, nr 82, 24 marca 1935, s. 5.</ref>.

W [[Historia Polski (1918–1939)|okresie międzywojennym]] angażowała się również w działalność społeczną, w 1929 została wybrana na stanowisko wiceprezesa Związku Legionistek Polskich. W listopadzie 1938 roku wybrano ją zastępcą senatora z województwa wileńskiego (w czasie krótkiej, przerwanej wybuchem [[II wojna światowa|wojny]] kadencji Senatu w parlamencie nie zasiadła).

Zmarła w Wilnie w październiku 1943 roku z przyczyn naturalnych.

== Ordery i odznaczenia ==

* Złoty [[Krzyż Zasługi]] (10 marca 1939)<ref>{{Monitor Polski|rok=1939|numer=59|pozycja=110}} „za zasługi na polu pracy społecznej”.</ref>
* [[Krzyż i Medal Niepodległości|Medal Niepodległości]] 9 listopada 1931)<ref>{{Monitor Polski|rok=1931|numer=260|pozycja=352}} „za pracę w dziele odzyskania niepodległości”.</ref>
* Srebrny [[Krzyż Zasługi]] (11 listopada 1936)<ref>{{Monitor Polski|rok=1936|numer=263|pozycja=470}} „za zasługi na polu pracy społecznej”.</ref>

==Przypisy==
{{przypisy}}

==Bibliografia==
* [http://orka.sejm.gov.pl/przeglad.nsf/0/820F2FBFDAAD303EC125846B0039238B/$file/14.Karol%20Siemaszko.pdf Karol Siemaszko, ''Matylda Chorzelska (1892–1943). Farmaceutka, żołnierka, zastępca senatora''], „Przegląd Sejmowy”, nr 4/2019, s. 187–193.
* [[Jan Bohdan Gliński]], ''Słownik biograficzny lekarzy i farmaceutów ofiar drugiej wojny światowej'', tom 5, Warszawa 2012, s. 41.

{{DEFAULTSORT:Chorzelska, Matylda}}
[[Kategoria:Ludzie urodzeni w Częstochowie]]
[[Kategoria:Odznaczeni Medalem Niepodległości]]
[[Kategoria:Odznaczeni Srebrnym Krzyżem Zasługi (II Rzeczpospolita)]]
[[Kategoria:Odznaczeni Złotym Krzyżem Zasługi (II Rzeczpospolita)]]
[[Kategoria:Polscy farmaceuci]]
[[Kategoria:Urodzeni w 1892]]
[[Kategoria:Zmarli w 1943]]


text:
# Peter Mutharika
Peter Mutharika (Chisoka, 18 luglio 1940) è un politico malawiano, Presidente del Malawi dal 31 maggio 2014 al 28 giugno 2020, dopo la vittoria alle elezioni presidenziali.

wikiname: itwiki

title: Peter Mutharika

in_language: it

wikitext:
{{S|politici}}
{{Carica pubblica
|nome               = Peter Mutharika
|immagine           = Arthur Peter Mutharika 2014 (cropped).jpg
|carica             = [[Presidenti del Malawi|Presidente del Malawi]]
|mandatoinizio      = 31 maggio [[2014]]
|mandatofine        = 28 giugno [[2020]]
|predecessore       = [[Joyce Banda]]
|successore         = [[Lazarus Chakwera]]
|vicepresidente = [[Saulos Chilima]]
 [[Everton  Chimulirenji]]
|carica2 = Ministro degli affari esteri del [[Malawi]]
|mandatoinizio2 = 8 settembre [[2011]]
|mandatofine2 = 26 aprile [[2012]]
|predecessore2 = [[Etta Banda]]
|successore2 = [[Ephraim Chiume]]
|presidente2 = [[Bingu wa Mutharika]]
|carica3 = Ministro dell'istruzione, della scienza e della tecnologia del [[Malawi]]
|mandatoinizio3 = 9 agosto [[2010]]
|mandatofine3 = 8 settembre [[2011]]
|predecessore3 = [[George Chaponda]]
|successore3 = [[George Chaponda]]
|presidente3 = [[Bingu wa Mutharika]]
|carica4 = Ministro della giustizia del [[Malawi]]
|mandatoinizio4 = 15 giugno [[2009]]
|mandatofine4 = 9 agosto [[2010]]
|predecessore4 = [[Henry Dama Phoya]]
|successore4 = [[George Chaponda]]
|presidente4 = [[Bingu wa Mutharika]]
|partito            = [[Fronte Democratico Unito (Malawi)|Fronte Democratico Unito]]
 (prima del 2004)
 [[Partito Progressista Democratico (Malawi)|Partito Progressista Democratico]]
 (dal 2004)
|religione          =
|alma mater = [[Università di Londra]]
 [[Yale Law School|Università di Yale]]
|titolo di studio = [[Bachelor of Laws]]
 [[Master of Laws]]
 Dottorato in scienza giuridica
|}}
{{Bio
|Nome = Peter
|Cognome = Mutharika
|Sesso = M
|LuogoNascita = Chisoka
|LuogoNascitaLink = Distretto di Thyolo
|GiornoMeseNascita = 18 luglio
|AnnoNascita = 1940
|LuogoMorte =
|GiornoMeseMorte =
|AnnoMorte =
|Epoca = 1900
|Epoca2 = 2000
|Attività = politico
|Nazionalità = malawiano
|PostNazionalità = , [[Presidenti del Malawi|Presidente del Malawi]] dal 31 maggio [[2014]] al 28 giugno 2020, dopo la vittoria alle [[elezioni generali in Malawi del 2014|elezioni presidenziali]]
}}

== Altri progetti ==
{{interprogetto}}

== Collegamenti esterni ==
* {{Collegamenti esterni}}

{{Box successione
|carica     = [[Presidenti del Malawi|Presidente del Malawi]]
|immagine   = Flag of Malawi.svg
|periodo    = dal 31 maggio [[2014]]
|precedente = [[Joyce Banda]]
|successivo = [[Lazarus Chakwera]]
}}
{{Presidenti degli Stati dell'Africa}}
{{Controllo di autorità}}
{{portale|biografie|politica}}

[[Categoria:Presidenti del Malawi]]
[[Categoria:Studenti dell'Università di Londra]]

title: Presidente del Malawi

Durata mandato: 31 maggio 2014 – · 28 giugno 2020

Vice presidente: Saulos Chilima · Everton Chimulirenji

Predecessore: Joyce Banda

Successore: Lazarus Chakwera

title: Ministro degli affari esteri del Malawi

Durata mandato: 8 settembre 2011 – · 26 aprile 2012

Presidente: Bingu wa Mutharika

Predecessore: Etta Banda

Successore: Ephraim Chiume

title: Ministro dell'istruzione, della scienza e della tecnologia del Malawi

Durata mandato: 9 agosto 2010 – · 8 settembre 2011

Predecessore: George Chaponda

Successore: George Chaponda

title: Ministro della giustizia del Malawi

Durata mandato: 15 giugno 2009 – · 9 agosto 2010

Predecessore: Henry Dama Phoya

title: Dati generali

Partito politico: Fronte Democratico Unito · (prima del 2004) · Partito Progressista Democratico · (dal 2004)

Titolo di studio: Bachelor of Laws · Master of Laws · Dottorato in scienza giuridica

Università: Università di Londra · Università di Yale


text:
# فضای روز و شب
چنانچه به هنگام مشاهدهٔ یک فضا، عامل زمان را مد نظر بگیریم، به اختلاف یکدیگر پی می‌بریم. ابعاد فضای هندسی در هر ساعت از شبانه روز یکسان بوده و عامل زمان در آن تغییری ایجاد نمی‌کند. طبق نظر بالنو (Bollnow) فضای روز و شب دو تجربهٔ متفاوت از یکدیگرند .(فضایی که در هنگام روز مشاهده می‌کنیم دارای برتری و رجحان می‌باشد. اغلب تصوراتی که از یک فضا داریم به واسطه نور و روشنایی و در یک کلمه نور بدست آمده‌است، و برای پی بردن به یک فضا در شب، ابتدا باید فضای آن را در روز بسنجیم)
فضای مشاهده شده در روز کاملاً قابل تشخیص است و چنین فضایی بسته به محل قرارگیری شخص بیننده دارای جهت و مسیر مشخصی می‌باشد. در حالی که فضای مشاهده شده در شب نه دارای بسط و کشیدگی نه دارای ارتفاع و جهت مشخصی می‌باشد، از این رو برای ما ناشناخته و مجهول باقی می‌ماند.
فضای شب و روز، دو حد نهایت هستند که توسط نوع و میزان نور قابل تمییز می‌گردند. فضای روز از نور و روشنایی تأثیر گرفته و فضای شب در تاریکی غوطه ور است. میان این دو حد نهایت سطوح بی شماری وجود دارد، در حالی که ما به غروب، طلوع یا مه می‌پردازیم.

wikiname: fawiki

title: فضای روز و شب

in_language: fa

wikitext:
{{بهبود منبع|تاریخ=مه ۲۰۱۵}}
چنانچه به هنگام مشاهدهٔ یک [[فضا]]، عامل زمان را مد نظر بگیریم، به اختلاف یکدیگر پی می‌بریم. ابعاد فضای هندسی در هر ساعت از شبانه روز یکسان بوده و عامل زمان در آن تغییری ایجاد نمی‌کند. طبق نظر بالنو (Bollnow) فضای [[روز]] و [[شب]] دو تجربهٔ متفاوت از یکدیگرند .(فضایی که در هنگام روز مشاهده می‌کنیم دارای برتری و رجحان می‌باشد. اغلب تصوراتی که از یک فضا داریم به واسطه نور و روشنایی و در یک کلمه نور بدست آمده‌است، و برای پی بردن به یک فضا در شب، ابتدا باید فضای آن را در روز بسنجیم)

فضای مشاهده شده در روز کاملاً قابل تشخیص است و چنین فضایی بسته به محل قرارگیری شخص بیننده دارای جهت و مسیر مشخصی می‌باشد. در حالی که فضای مشاهده شده در شب نه دارای بسط و کشیدگی نه دارای [[ارتفاع]] و [[جهت]] مشخصی می‌باشد، از این رو برای ما ناشناخته و [[مجهول]] باقی می‌ماند.

فضای شب و روز، دو حد نهایت هستند که توسط نوع و میزان [[نور]] قابل تمییز می‌گردند. فضای روز از نور و روشنایی تأثیر گرفته و فضای شب در تاریکی غوطه ور است. میان این دو حد نهایت سطوح بی شماری وجود دارد، در حالی که ما به [[غروب]]، [[طلوع]] یا [[مه]] می‌پردازیم.<ref>معماری فرم فضا نظم</ref>

== جستارهای وابسته ==
* [[فضا (معماری)]]

== منابع ==
{{پانویس}}
{{میان‌ویکی-نیاز|تاریخ=مه ۲۰۱۵}}

[[رده:فضا (معماری)]]


text:
# 46番目の密室
『46番目の密室』（46ばんめのみっしつ）は、有栖川有栖による日本の推理小説。
作家アリスシリーズ（火村英生シリーズ）の第1作目。

## あらすじ
1991年のクリスマス、アリスと火村は北軽井沢の別荘で開かれる、〈密室の巨匠〉と呼ばれる推理作家の真壁主催の集まりに参加した。
これまで45もの密室トリックを発表し、〈日本のディクスン・カー〉とも称される真壁が夕食の席で、現在最後の密室ものを執筆中であると話す。事実上の引退宣言であった。
だが翌朝、密室状態の部屋で暖炉に頭部を突っ込んだ真壁の死体が発見される。果たして真壁は自身が考案した46番目の密室で死んだのか。

## 登場人物
火村 英生（ひむら ひでお）
臨床犯罪学者。32歳。母校である英都大学社会学部の助教授。犯罪社会学の講座を持っている。犯罪に興味を持ったきっかけは、「人を殺したい」と思ったことがあるため。
北海道生まれだが、父親の転勤で各地を転々とした。現在は学生時代から暮らしている、京都の北白川の下宿で一人暮らし。両親は他界し、下宿の大家の婆ちゃんとは親子のように仲が良い。
有栖川 有栖（ありすがわ ありす）
推理作家。32歳。名前はペンネームではなく本名である。英都大学卒で、火村とは学生時代からの友人。大阪生まれ、大阪育ち。現在は大阪の夕陽丘の2LDKのマンションに1人暮らし。27歳まで印刷会社の営業マンとして勤務、ゴールドアロー賞佳作に入選しデビュー。推理小説は学生時代から書いていた。
真壁 聖一（まかべ せいいち）
推理作家。50歳。デビュー以来発表した長編作品の全てが密室もので、32ある短編のうち22も密室ものという、“密室の巨匠”であり、〈日本のディクスン・カー〉というニックネームを付けられた。46作目となる長編作品を執筆中だが、密室ものとしては最後の作品になることを宣言する。
真壁 佐智子（まかべ さちこ）
聖一の1歳年下の妹。バツイチ。
真壁 真帆（まかべ まほ）
佐智子の娘。高校2年生。
檜垣 光司（ひがき こうじ）
真壁の同居人。高校2年生。10年前に浅間山の麓のホテルで発生した火災で消防士だった父が殉職し、その火事で光司の父に助けられた真壁が、生活に窮していた命の恩人の遺族である檜垣母子を自分の家へ招いた。母・直美は家政婦として仕え、2年前に交通事故で亡くなった。
高橋 風子（たかはし かぜこ）
推理作家。通称・フーコ。
石町 慶太（いしまち けいた）
推理作家。アリスより1歳年上。真壁と同じくトリッキーな本格ものが得意。
杉井 陽二（すぎい ようじ）
真壁の担当編集者。大手出版社・青洋社の編集者。40過ぎ。いつもバーバリーで身を固めるおしゃれな男性。
船沢 辰彦（ふなさわ たつひこ）
真壁の担当編集者。出版社・珀友社の編集者。杉井より5歳年上。大阪育ち。杉井とは対照的に、二重顎で太めの体型。
安永 彩子（やすなが さいこ）
ブラック書院の編集者。29歳。
鵜飼（うかい）
群馬県警警視。キャリア。
大崎（おおさき）
長野原署警部。鵜飼より10歳以上は年上。

## 書籍情報
- 講談社ノベルス：1992年3月5日発行、ISBN 4-06-181608-X
- 講談社文庫：1995年3月15日発行、ISBN 4-06-185896-3、表紙：辰巳四郎、巻末解説：綾辻行人
- 講談社文庫《新装版》：2009年8月12日発行、ISBN 978-4-06-276427-8、表紙：大路浩実、新装版巻末解説：綾辻行人
綾辻の『水車館の殺人』《新装版》に有栖川が新装版の解説を執筆したお返しとして、綾辻も本作の新装版の解説の執筆依頼を快諾した。また、新装版には旧版の辰巳の表紙が口絵として収録されている。
- 角川ビーンズ文庫：2012年10月1日発行、ISBN 978-4-04-100511-8、表紙：麻々原絵里依
- 単行本《限定愛蔵版》：2019年9月26日発売[1]、ISBN 978-4-06-516688-8
有栖川のデビュー30周年を記念して出版された[1]。新装版を底本とする[1]。戸川安宣、綾辻行人、北村薫のエッセイと、有栖川が大学時代に執筆した『46番目の密室』の原形である掌編「暖炉のある密室」を収録した別冊が付いている[1]。

## ドラマCD
2010年8月13日に、モモグレよりドラマCDが発売された。
- 火村英生 - 神谷浩史[2]
- 有栖川有栖 - 鈴村健一[2]
- 真壁聖一 - 浜田賢二[2]
- 石町慶太 - 遊佐浩二[2]
- 杉井陽二 - 小野坂昌也[2]
- 船沢辰彦 - 中井和哉[2]
- 檜垣光司 - 入野自由[2]
- 鵜飼 - 中村悠一[2]
- 大崎 - 杉田智和[2]

## 舞台版
2023年8月、本格ミステリー歌劇『46番目の密室』 として2023年10月15日から22日にかけてKAAT神奈川芸術劇場 ホールで上演されることが発表された。脚本は石井幸一、演出は志賀亮史。2024年5月19日、CSの衛星劇場で放映予定。

### キャスト
- 火村英生 - 井澤勇貴[3]
- 有栖川有栖 - 矢田悠祐[3]
- 真壁聖一 - 津田英佑[3]
- 真壁佐智子 - 吉沢梨絵[3]
- 真壁真帆 - 飛香まい[3]
- 檜垣光司 - 阿久津仁愛[3]
- 髙橋風子 - 岡村さやか[3]
- 石町慶太 - 輝馬[3]
- 杉井陽二 - チャンヘ[3]
- 船沢辰彦 - 岡本悠紀[3]
- 安永彩子 - 咲花莉帆[3]
- 鵜飼 - 本田礼生[3]
- 大崎 - 髙木俊[3]
- アンサンブル - 井尻翼馬[3]、弦間哲心[3]

### スタッフ
- 原作 - 有栖川有栖『46番目の密室』（講談社文庫）[3]
- 脚本 - 石井幸一（一徳会 / 鎌ヶ谷アルトギルド）[3]
- 演出 - 志賀亮史（百景社）[3]
- 作詞 - 三ツ矢雄二[3]
- 音楽 - 桑原まこ[3]
- ステージング - 當間里美[5]
- 美術 - 池宮城直美[5]
- 音響 - 遠藤宏志（アコルト）[5]
- 照明 - 伊賀康（A-Project）[5]
- 映像 - O-beron inc. [5]
- 衣裳 - 伊藤祥子[5]
- ヘアメイク - 武部千里[5]
- 歌唱指導 - 今泉りえ[5]
- ドラマターグ - 古河もり[5]
- 演出助手 - 渡邊力[5]
- 舞台監督 - 澤麗奈（obbligato）[5]
- 演出部 - 上林英昭[5]、内山清人[5]、澤井克幸[5]、二宮清隆[5]、森田晴樹[5]
- 音響操作 - 福原寛美[5]、藤原圭佑[5]、福島七菜子[5]
- 照明操作 - 小西遥[5]、鈴木朋[5]、押川美夢[5]
- 映像操作 - 榊原翔子[5]
- 衣裳進行 - 伊藤祥子[5]、深浦綾乃[5]
- ヘアメイク進行 - 武部千里[5]、小川芹那[5]、中井沙羅[5]
- 演奏 - 荒井桃子（ヴァイオリン）[5]、角谷奈緒子（ヴィオラ）[5]、島津由美（チェロ）[5]、谷崎舞（ヴァイオリン）[5]、世川すみれ（ヴィオラ）[5]
- レコーディングエンジニア - 庄子淳[5]
- 譜面制作補佐 - KAEDE LAPIN[5]
- 映像製作 - 根本果奈[5]、松浦貴斗[5]、横山翼[5]
- 衣裳製作 - 深浦綾乃[5]、坂巻絢子[5]、岸野真弓[5]
- 大道具 - 俳優座劇場舞台美術部[5]
- 運搬 - マイド [5]
- 宣伝美術 - 山下浩介[5]
- 宣伝写真 - 神ノ川智早[5]
- 舞台写真 - 大塚浩史[5]、髙橋利行[5]、星野絵美[5]
- 主催 - 歌劇「46番目の密室」製作委員[5]

wikiname: jawiki

title: 46番目の密室

in_language: ja

wikitext:
{{Pathnav|作家アリスシリーズ|frame=1}}
{{基礎情報 書籍
| title = 46番目の密室
| orig_title =
| image =
| image_size =
| image_caption =
| author = [[有栖川有栖]]
| translator =
| illustrator =
| published = [[1992年]][[3月5日]]
| publisher = [[講談社]]
| genre = [[推理小説]]
| country = {{JPN}}
| language = [[日本語]]
| type = [[新書]]
| pages = 268
| preceded_by =
| followed_by = [[ダリの繭]]
| website = [https://www.kodansha.co.jp/book/products/0000157832 bookclub.kodansha.co.jp]
| id = {{ISBN2|4-06-181608-X}}
}}
『'''46番目の密室'''』（46ばんめのみっしつ）は、[[有栖川有栖]]による[[日本]]の[[推理小説]]。

[[作家アリスシリーズ]]（火村英生シリーズ）の第1作目。

== あらすじ ==
[[1991年]]の[[クリスマス]]、アリスと火村は[[北軽井沢]]の[[別荘]]で開かれる、〈密室の巨匠〉と呼ばれる推理作家の真壁主催の集まりに参加した。

これまで45もの密室トリックを発表し、〈日本の[[ジョン・ディクスン・カー|ディクスン・カー]]〉とも称される真壁が夕食の席で、現在最後の密室ものを執筆中であると話す。事実上の引退宣言であった。

だが翌朝、密室状態の部屋で[[暖炉]]に頭部を突っ込んだ真壁の死体が発見される。果たして真壁は自身が考案した'''46番目の密室'''で死んだのか。

== 登場人物 ==
;[[作家アリスシリーズ#主人公|火村 英生]]（ひむら ひでお）
:臨床犯罪学者。32歳。母校である英都大学[[社会学部]]の[[准教授|助教授]]。[[犯罪社会学]]の講座を持っている。犯罪に興味を持ったきっかけは、「人を殺したい」と思ったことがあるため。
:[[北海道]]生まれだが、父親の転勤で各地を転々とした。現在は学生時代から暮らしている、[[京都府|京都]]の[[北白川]]の下宿で一人暮らし。両親は他界し、下宿の大家の婆ちゃんとは親子のように仲が良い。
;有栖川 有栖（ありすがわ ありす）
:推理作家。32歳。名前は[[ペンネーム]]ではなく本名である。英都大学卒で、火村とは学生時代からの友人。[[大阪府|大阪]]生まれ、大阪育ち。現在は大阪の[[夕陽丘]]の2LDKのマンションに1人暮らし。27歳まで印刷会社の営業マンとして勤務、ゴールドアロー賞佳作に入選しデビュー。推理小説は学生時代から書いていた。
;真壁 聖一（まかべ せいいち）
:推理作家。50歳。デビュー以来発表した長編作品の全てが[[密室殺人|密室もの]]で、32ある短編のうち22も密室ものという、“密室の巨匠”であり、〈日本の[[ジョン・ディクスン・カー|ディクスン・カー]]〉というニックネームを付けられた。46作目となる長編作品を執筆中だが、密室ものとしては最後の作品になることを宣言する。
;真壁 佐智子（まかべ さちこ）
:聖一の1歳年下の妹。[[バツイチ]]。
;真壁 真帆（まかべ まほ）
:佐智子の娘。高校2年生。
;檜垣 光司（ひがき こうじ）
:真壁の同居人。高校2年生。10年前に[[浅間山]]の麓の[[ホテル]]で発生した[[火災]]で[[消防士]]だった父が殉職し、その火事で光司の父に助けられた真壁が、生活に窮していた命の恩人の遺族である檜垣母子を自分の家へ招いた。母・直美は[[家政婦]]として仕え、2年前に交通事故で亡くなった。
;高橋 風子（たかはし かぜこ）
:推理作家。通称・フーコ。
;石町 慶太（いしまち けいた）
:推理作家。アリスより1歳年上。真壁と同じくトリッキーな[[本格派推理小説|本格もの]]が得意。
;杉井 陽二（すぎい ようじ）
:真壁の担当編集者。大手出版社・青洋社の編集者。40過ぎ。いつも[[バーバリー]]で身を固めるおしゃれな男性。
;船沢 辰彦（ふなさわ たつひこ）
:真壁の担当編集者。出版社・珀友社の編集者。杉井より5歳年上。大阪育ち。杉井とは対照的に、二重顎で太めの体型。
;安永 彩子（やすなが さいこ）
:ブラック書院の編集者。29歳。
;鵜飼（うかい）
:[[群馬県警察|群馬県警]][[警視]]。[[キャリア (国家公務員)#警察庁（国家公安委員会）|キャリア]]。
;大崎（おおさき）
:[[長野原警察署|長野原署]][[警部]]。鵜飼より10歳以上は年上。

== 書籍情報 ==
* [[講談社ノベルス]]：[[1992年]][[3月5日]]発行、{{ISBN2|4-06-181608-X}}
* [[講談社文庫]]：[[1995年]][[3月15日]]発行、{{ISBN2|4-06-185896-3}}、表紙：[[辰巳四郎]]、巻末解説：[[綾辻行人]]
* [[講談社文庫]]《新装版》：[[2009年]][[8月12日]]発行、{{ISBN2|978-4-06-276427-8}}、表紙：[[大路浩実]]、新装版巻末解説：綾辻行人
*: 綾辻の『[[水車館の殺人]]』《新装版》に有栖川が新装版の解説を執筆したお返しとして、綾辻も本作の新装版の解説の執筆依頼を快諾した。また、新装版には旧版の辰巳の表紙が口絵として収録されている。
* [[角川ビーンズ文庫]]：[[2012年]][[10月1日]]発行、{{ISBN2|978-4-04-100511-8}}、表紙：[[麻々原絵里依]]
* 単行本《限定愛蔵版》：[[2019年]][[9月26日]]発売<ref name=":4">{{Cite web|和書|title=『46番目の密室〈限定愛蔵版〉』（有栖川 有栖）|url=https://www.kodansha.co.jp/book/products/0000323869|publisher=講談社|website=講談社BOOK倶楽部|accessdate=2024-01-06}}</ref>、{{ISBN2|978-4-06-516688-8}}
*: 有栖川のデビュー30周年を記念して出版された{{R|:4}}。新装版を底本とする{{R|:4}}。[[戸川安宣]]、[[綾辻行人]]、[[北村薫]]のエッセイと、有栖川が大学時代に執筆した『46番目の密室』の原形である掌編「暖炉のある密室」を収録した別冊が付いている{{R|:4}}。

== ドラマCD ==
2010年8月13日に、モモグレよりドラマCDが発売された<ref name=":3">{{Cite web|和書|url=https://momogre.com/momo-8001/ |title=46番目の密室 |publisher=モモアンドグレープスカンパニー |accessdate=2024-01-06}}</ref>。

* 火村英生 - [[神谷浩史]]{{R|:3}}
* 有栖川有栖 - [[鈴村健一]]{{R|:3}}
* 真壁聖一 - [[浜田賢二]]{{R|:3}}
* 石町慶太 - [[遊佐浩二]]{{R|:3}}
* 杉井陽二 - [[小野坂昌也]]{{R|:3}}
* 船沢辰彦 - [[中井和哉]]{{R|:3}}
* 檜垣光司 - [[入野自由]]{{R|:3}}
* 鵜飼 - [[中村悠一]]{{R|:3}}
* 大崎 - [[杉田智和]]{{R|:3}}

== 舞台版 ==
:2023年8月、本格ミステリー歌劇『46番目の密室』 として2023年10月15日から22日にかけて[[神奈川県立県民ホール#神奈川芸術劇場（KAAT） |KAAT神奈川芸術劇場 ホール]]で上演されることが発表された{{R|:1}}<ref name="enterstage20231006">{{Cite web |url= https://enterstage.jp/articles/129445 |title= 井澤勇貴・矢田悠祐を中心に白熱！本格ミステリー歌劇『46番目の密室』稽古場レポート|accessdate=2023-10-07|date=2023-10-06|website=エンタステージ|publisher=ナノ・アソシエーション}}</ref>。脚本は石井幸一、演出は志賀亮史{{R|:1|enterstage20231006}}。2024年5月19日、[[衛星放送|CS]]の[[衛星劇場]]で放映予定。

=== キャスト ===
* 火村英生 - [[井澤勇貴]]{{R|:1}}
* 有栖川有栖 - [[矢田悠祐]]{{R|:1}}
* 真壁聖一 - [[津田英佑]]{{R|:1}}
* 真壁佐智子 - [[吉沢梨絵]]{{R|:1}}
* 真壁真帆 - [[飛香まい]]{{R|:1}}
* 檜垣光司 - [[阿久津仁愛]]{{R|:1}}
* 髙橋風子 - [[岡村さやか]]{{R|:1}}
* 石町慶太 - [[輝馬]]{{R|:1}}
* 杉井陽二 - [[チャンヘ]]{{R|:1}}
* 船沢辰彦 - [[岡本悠紀]]{{R|:1}}
* 安永彩子 - [[宝塚歌劇団94期生|咲花莉帆]]{{R|:1}}
* 鵜飼 - [[本田礼生]]{{R|:1}}
* 大崎 - [[髙木俊]]{{R|:1}}
* アンサンブル - [[井尻翼馬]]{{R|:1}}、[[弦間哲心]]{{R|:1}}

=== スタッフ ===
* 原作 - [[有栖川有栖]]『46番目の密室』（[[講談社文庫]]）{{R|:1}}
* 脚本 - 石井幸一（一徳会 / 鎌ヶ谷アルトギルド）{{R|:1}}
* 演出 - 志賀亮史（百景社）{{R|:1}}
* 作詞 - [[三ツ矢雄二]]{{R|:1}}
* 音楽 - 桑原まこ{{R|:1}}
* ステージング - 當間里美{{R|:2}}
* 美術 - 池宮城直美{{R|:2}}
* 音響 - 遠藤宏志（アコルト）{{R|:2}}
* 照明 - 伊賀康（A-Project）{{R|:2}}
* 映像 - O-beron inc. {{R|:2}}
* 衣裳 - 伊藤祥子{{R|:2}}
* ヘアメイク - 武部千里{{R|:2}}
* 歌唱指導 - 今泉りえ{{R|:2}}
* ドラマターグ - 古河もり{{R|:2}}
* 演出助手 - 渡邊力{{R|:2}}
* 舞台監督 - 澤麗奈（obbligato）{{R|:2}}
* 演出部 - 上林英昭{{R|:2}}、内山清人{{R|:2}}、澤井克幸{{R|:2}}、二宮清隆{{R|:2}}、森田晴樹{{R|:2}}
* 音響操作 - 福原寛美{{R|:2}}、藤原圭佑{{R|:2}}、福島七菜子{{R|:2}}
* 照明操作 - 小西遥{{R|:2}}、鈴木朋{{R|:2}}、押川美夢{{R|:2}}
* 映像操作 - 榊原翔子{{R|:2}}
* 衣裳進行 - 伊藤祥子{{R|:2}}、深浦綾乃{{R|:2}}
* ヘアメイク進行 - 武部千里{{R|:2}}、小川芹那{{R|:2}}、中井沙羅{{R|:2}}
* 演奏 - 荒井桃子（ヴァイオリン）{{R|:2}}、角谷奈緒子（ヴィオラ）{{R|:2}}、島津由美（チェロ）{{R|:2}}、谷崎舞（ヴァイオリン）{{R|:2}}、世川すみれ（ヴィオラ）{{R|:2}}
* レコーディングエンジニア - 庄子淳{{R|:2}}
* 譜面制作補佐 - KAEDE LAPIN{{R|:2}}
* 映像製作 - 根本果奈{{R|:2}}、松浦貴斗{{R|:2}}、横山翼{{R|:2}}
* 衣裳製作 - 深浦綾乃{{R|:2}}、坂巻絢子{{R|:2}}、岸野真弓{{R|:2}}
* 大道具 - 俳優座劇場舞台美術部{{R|:2}}
* 運搬 - マイド {{R|:2}}
* 宣伝美術 - 山下浩介{{R|:2}}
* 宣伝写真 - 神ノ川智早{{R|:2}}
* 舞台写真 - 大塚浩史{{R|:2}}、髙橋利行{{R|:2}}、星野絵美{{R|:2}}
* 主催 - 歌劇「46番目の密室」製作委員{{R|:2}}

== 脚注 ==
{{脚注ヘルプ}}
=== 出典 ===
{{Reflist|refs=<ref name=":1">{{Cite web |author=ステージナタリー編集部|url= https://natalie.mu/stage/news/537393 |title= 井澤勇貴・矢田悠祐がバディに、有栖川有栖「46番目の密室」歌劇化 |accessdate=2023-10-07|date=2023-08-18|website=ステージナタリー|publisher=ナターシャ}}</ref><ref name=":2">{{Cite web |url= https://www.nelke.co.jp/stage/46misshitsu-stage/ |title= 本格ミステリー歌劇「46番目の密室」 |accessdate=2023-10-07|publisher=[[ネルケプランニング]]}}</ref>}}

== 外部リンク ==
* [https://www.kodansha.co.jp/book/products/0000157832 46番目の密室（講談社ノベルス）] - KODANSHA
* [https://www.kodansha.co.jp/book/products/0000162065 46番目の密室（講談社文庫）] - KODANSHA
* [https://www.kodansha.co.jp/book/products/0000205138 新装版 46番目の密室] - KODANSHA
* [https://www.kodansha.co.jp/book/products/0000323869 46番目の密室〈限定愛蔵版〉] - KODANSHA
* {{Official website|https://www.nelke.co.jp/stage/46misshitsu-stage/|name=本格ミステリー歌劇「46番目の密室」}} - ネルケプランニング公式サイト
* {{Twitter|stage_46banme| 本格ミステリー歌劇「46番目の密室」}}
{{DEFAULTSORT:よんしゆうろくはんめのみつしつ}}
[[Category:作家アリスシリーズ]]
[[Category:日本の推理小説]]
[[Category:1992年の小説]]
[[Category:群馬県を舞台とした小説]]
[[Category:部屋を題材とした作品]]

title: 46番目の密室

著者: 有栖川有栖

発行元: 講談社

ジャンル: 推理小説

国: 日本

言語: 日本語

形態: 新書

次作: ダリの繭


text:
# Luperus stigmaticus
Luperus stigmaticus is een keversoort uit de familie bladkevers (Chrysomelidae). De wetenschappelijke naam van de soort werd in 1904 gepubliceerd door Julius Weise.

wikiname: nlwiki

title: Luperus stigmaticus

in_language: nl

wikitext:
{{Taxobox insect
| naam = ''Luperus stigmaticus''
| titelweergave = cursief
| afbeelding =
| afbeeldingtekst =
| orde = [[Kevers|Coleoptera]] (Kevers)
| familie = [[Bladkevers|Chrysomelidae]] (Bladkevers)
| geslacht = ''[[Luperus]]''
| w-naam = ''Luperus stigmaticus''
| auteur = [[Julius Weise|Weise]]
| datum = 1904
| haakjes =
| origineel =
}}

'''''Luperus stigmaticus''''' is een [[kevers]]oort uit de familie [[bladkevers]] (Chrysomelidae). De wetenschappelijke naam van de soort werd in 1904 gepubliceerd door [[Julius Weise]].<ref>[https://web.archive.org/web/20130927083459/https://insects.tamu.edu/research/collection/hallan/test/Arthropoda/Insects/Coleoptera/Family/ChrysoIndex0.htm Chrysomelidae] in Synopsis of the described Coleoptera of the World, 13 december 2008. Gearchiveerd op 27 september 2013.</ref>

{{Appendix}}
{{beginnetje|biologie|2011|10|30}}

[[Categorie:Luperus|stigmaticus]]

title: Luperus stigmaticus

Rijk: Animalia (Dieren)

Stam: Arthropoda (Geleedpotigen)

Klasse: Insecta (Insecten)

Orde: Coleoptera (Kevers)

Familie: Chrysomelidae (Bladkevers)

Geslacht: Luperus

title: Soort

Portaal: Biologie · Insecten


text:
# Alejandro Balas
Alejandro Balas de la dinastía seléucida, fue rey de Siria desde c. 150-146 a. C.  Supuesto hijo de Antíoco IV Epífanes, aunque en realidad era un joven aventurero procedente de la región de Esmirna, en la actual Turquía.
Heráclides, antiguo primer ministro, lo utilizó en su rebelión contra Demetrio I Sóter. El conflicto transcurrió en el período 153-146 a. C.  Alejandro Balas logró el reconocimiento para sus aspiraciones del Senado romano y de Ptolomeo VI, con cuya hija, Cleopatra Tea se casó.
Finalmente, consiguió derrotar a Demetrio I, que murió en la batalla final, y se convirtió en Rey. Sin embargo, el hijo de Demetrio I, Demetrio II Nicátor, logró vencerle en la batalla del Enóparo, en Antioquía con ayuda de Egipto, pues Alejandro fue traicionado por su suegro, Ptolomeo VI. Refugiado en el reino nabateo, fue asesinado poco después, y su cabeza enviada a Ptolomeo VI; esto último la —remisión de la cabeza— según lo relata Flavio Josefo en el capítulo VIV del Libro XIII, de “Antigüedades de los judíos”.

wikiname: eswiki

title: Alejandro Balas

in_language: es

wikitext:
{{Ficha de noble
|nombre = Alejandro Balas
|título = [[Imperio seléucida|Rey seléucida]]
|imagen = AlexanderI.jpg
|epígrafe = Moneda acuñada por Alejandro Balas con su cara.
|reinado = hacia 150-146 a. C.
|nombre completo =
|fecha de nacimiento =
|lugar de nacimiento =
|fecha de defunción = 146 a. C.
|lugar de defunción =
|lugar de entierro =
|predecesor = [[Demetrio I Sóter]]
|sucesor = [[Demetrio II Nicátor]]
|consorte = [[Cleopatra Tea]]
|descendencia = [[Antíoco VI Dioniso]]
|dinastía = Seléucida
|padre = Supuestamente [[Antíoco IV Epífanes]]
|madre =
}}

'''Alejandro Balas''' de la [[Imperio seléucida|dinastía seléucida]], fue [[Anexo:Monarcas de Siria|rey de Siria]] desde c. 150-146 a. C.  Supuesto hijo de [[Antíoco IV Epífanes]], aunque en realidad era un joven aventurero procedente de la región de Esmirna, en la actual Turquía.

[[Heráclides (ministro seléucida)|Heráclides]], antiguo primer ministro, lo utilizó en su rebelión contra [[Demetrio I Sóter]]. El conflicto transcurrió en el período 153-146 a. C.  Alejandro Balas logró el reconocimiento para sus aspiraciones del [[Senado romano]] y de [[Ptolomeo VI]], con cuya hija, [[Cleopatra Tea]] se casó.

Finalmente, consiguió derrotar a Demetrio I, que murió en la batalla final, y se convirtió en Rey. Sin embargo, el hijo de Demetrio I, [[Demetrio II Nicátor]], logró vencerle en la [[Batalla de Antioquía (145 a. C.)|batalla del Enóparo]], en [[Antioquía]] con ayuda de Egipto, pues Alejandro fue traicionado por su suegro, Ptolomeo VI. Refugiado en el [[Nabateo|reino nabateo]], fue asesinado poco después, y su cabeza enviada a Ptolomeo VI; esto último la —remisión de la cabeza— según lo relata Flavio Josefo en el capítulo VIV del Libro XIII, de “Antigüedades de los judíos”.

== Véase también ==
* [[Alexander Balus]]

== Enlaces externos ==
{{commonscat|Alexander I Balas}}
{{sucesión | título = [[Imperio seléucida|Rey seléucida]] | período = 150-146 a. C.
contra [[Demetrio I Sóter]]
(150-153 a. C.) | predecesor = [[Demetrio I Sóter]] | sucesor = [[Demetrio II Nicátor]] }}

{{NF|el siglo II a. C.|146 a. C.|Alejandro Balas}}

[[Categoría:Reyes del Imperio seléucida]]
[[Categoría:Reyes del  siglo II a. C.]]
[[Categoría:Monarcas asesinados]]
[[Categoría:Nacidos en Esmirna]]

title: Reinado

Predecesor: Demetrio I Sóter

Sucesor: Demetrio II Nicátor

title: Información personal

title: Familia

Dinastía: Seléucida

Padre: Supuestamente Antíoco IV Epífanes

Consorte: Cleopatra Tea

Hijos: Antíoco VI Dioniso


text:
# Clemente de Ancira
Clemente de Ancira (Ancira, 250 - Ancira, 2 de enero del 303 al 310) fue un obispo y mártir de los tiempos del emperador romano Diocleciano.
Clemente nació en la colonia romana de Ancira (Galacia, en la actual Turquía). Era hijo de madre gálata cristiana y padre romano pagano, quien murió cuando Clemente era niño. Muerta también su madre, fue cuidado por otra mujer llamada Sofía, también muy cristiana. De joven profesó como religioso y se dedicó a hacer penitencia y muchas obras de caridad en una época en que toda la Galacia sufría una gran hambruna. Los cristianos lo nombraron obispo de la ciudad, con gran fama de santidad.
En esos tiempos era emperador Diocleciano, que en el año 303 proclamó edictos para desterrar el cristianismo de todo el imperio. Domiciano, gobernador de Galacia, intentó convencer a Clemente para que dejara de predicar, primero con «blandas y fingidas promesas» y después con amenazas, prisión y torturas. Sin embargo, viendo que Clemente no renunciaba a su fe, Domiciano lo envió a Roma para que lo juzgara Diocleciano en persona. Dado que el emperador tampoco consiguió apartarlo del cristianismo, ordenó torturarlo nuevamente. Encerrado Clemente en una prisión romana, lejos de flaquear, consoló y bautizó a muchos prisioneros, entre ellos a Agatángelo, un joven originario de su misma ciudad de Ancira.
Clemente fue enviado a Nicomedia en un barco lleno de soldados para ver si el gobernador Maximiano podía conseguir su apostasía y Agatángelo subió secretamente a la nave para acompañarlo en su suerte, lo que le hizo dar gracias a Dios:

Doyte gracias, Señor mío Jesucristo, que eres mi única consolación y ayuda, pues ni en la tierra ni en el mar me has desamparado, y me has defendido toda la vida, y recreación mi alma fatigada con los trabajos, y hecho consolador mío, por la manera que tú sabes. Porque ahora en el mar me has consolado con este mi hermano Agatángelo, el cual con el nombre que tiene me promete tu favor, porque Agatángelo quiere decir ‘mensajero de buenas noticias’.
(pág. 12)

El penoso viaje de los dos cristianos se prolongó durante más de veinte años, de ciudad en ciudad: Rodas, Nicomedia, Ancira, Amis y Tarso, de tribunal en tribunal y de tormento en tormento, sin que ninguno de los dos renunciase a sus creencias. Esto hacía que muchos infieles ―al ver su ejemplo y al escuchar sus palabras de fe en Cristo― se convirtieran.
Finalmente llegaron por segunda vez a su ciudad natal, mientras las tierras romanas eran gobernadas por el emperador Maximino.

## Leyenda apócrifa
Según el jesuita Delehaye, en Las leyendas hagiográficas, en el Medioevo se conocía un mito que hablaba de las torturas sufridas por Clemente y Agatángelo:

Los verdugos colgaron a Clemente, desgarraron su carne con dientes de hierro, le golpearon con piedras sus labios y mejillas; lo ataron a una rueda, lo golpearon con palos y lo cortaron horriblemente con cuchillos; le arrojaron picas a la cara, le rompieron las mandíbulas, le arrancaron los dientes y le aplastaron los pies con cadenas de hierro. Luego azotaron a ambos mártires y los suspendieron de una viga; chamuscaron sus cuerpos con antorchas y los arrojaron a las bestias salvajes. Les metieron hierros al rojo vivo bajo las uñas, los enterraron en cal viva y los dejaron así durante dos días. Después les arrancaron fragmentos de piel y los volvieron a azotar. Los pusieron sobre grillas de hierro calentadas al blanco vivo; los arrojaron a un terrible horno donde quedaron por un día y una noche. Una vez más les arrancaron la piel con ganchos de metal; luego armaron una especie de trilla y la arrojaron contra sus dientes. A Agatángelo le arrojaron plomo fundido sobre la cabeza; lo arrastraron por el pueblo con una piedra atada al cuello y lo apedrearon. Sólo a Clemente le perforaron las orejas con agujas al rojo vivo, lo quemaron otra vez con antorchas y le golpearon la cabeza con un palo.
Hippolyte Delehaye (1905)

## Martirio
Arrestados nuevamente, fueron devueltos a Ancira, donde sufrieron torturas (lapidación). Posteriormente fueron enviados a la ciudad de Amasea, donde el procónsul Domecius era conocido por su crueldad. Cuando Clemente partió de nuevo hacia Ankara, Agatángelo lo acompañó de nuevo. Allí ambos sufrieron martirio, por orden del presidente Lucio.
En los últimos interrogatorios, Agatángelo contestó al juez que se admiraba de su resistencia:

Esta constancia que ves en mí no nace de las facilidades o de la simplicidad como tú dices; porque si yo esas tuviera, ¿cómo podría resistir a tantos jueces y al propio emperador, y a tantas invenciones de tormentos con que nos pretendías vencer, y a tantos artificios de promesas y palabras con que nos querías engañar? Así que no debes llamar esto facilidades, sino verdadera sabiduría, la que tiene más en cuenta los bienes eternos, que nunca mudan, que con los temporales, que cada día van y vienen; y esta nos hace despreciar vuestros falsos dioses y adorar al verdadero Dios.
(pág. 22)

El juez hizo intensificar los tormentos con pinchos ardiendo, antorchas, azotes, etc, y finalmente, visto que no conseguía ningún cambio, mandó que le cortaran la cabeza el día 5 de noviembre, sin que se pueda precisar el año (entre el 303 y el 310). Unas semanas después, el 2 de enero, fue decapitado también Clemente.
Sofía, la segunda madre de Agatángelo, hizo enterrar a Clemente junto al cadáver de Agatángelo:

Yo, hijos míos, hueso sepulté en este lugar secreto, mas Christo publicará y dará descanso, miedo cuyo amor tantos trabajos padecisteis.
(pág. 24)

## Origen de la leyenda
Los datos hagiográficos de estos dos santos figuran en antiguos repertorios hispánicos de santos ―como Historia verdadera y exemplar de los más estraños y esforzados mártires de Jesucristo, de Hilario Santos Alonso― y parecen haber sido extraídos originalmente del capítulo incluido en el libro Introducción del símbolo de la fe (segunda parte), de fray Luis de Granada (Salamanca, 1583).

title: Clemente de Ancira

wikitext:
{{Ficha de persona
|nombre= Clemente
|imagen=
|pie de imagen=
|cabecera=religioso
|fecha de nacimiento= 250<ref name=Ilicitano/>
|fecha de fallecimiento= 2 de enero (entre el 303 y el 310)<ref name=Ilicitano/><ref>Según otra tradición,{{cr}} falleció el 23 de enero del 323.</ref>
|lugar de nacimiento= [[Ancyra]] (actual Ankara),
colonia romana de [[Galacia]] (actual Turquía),
[[Asia menor]],
[[Imperio romano]]
|lugar de fallecimiento= Ancyra
|festividad= 23 de enero (santoral oficial)
|venerado en=[[Iglesia católica]]
|atributos=
|patronazgo=
}}

'''Clemente de Ancira''' ([[Ancyra|Ancira]], 250 - Ancira, 2 de enero del 303 al 310)<ref name=Ilicitano/> fue un [[obispo]] y [[mártir]] de los tiempos del emperador romano [[Diocleciano]].<ref name=Antonio_de_Villanueva>McEvoy, Rafael: [http://www.elche.me/imagen/antonio-de-villanueva-san-agatangelo-hacia-1747#sthash.LBuH21Bb.dpuf «Antonio de Villanueva: “San Agatángelo” (hacia 1747)»], artículo del 25 de septiembre de 2013 en el sitio web Elche.</ref>

Clemente nació en la colonia romana de [[Ankara|Ancira]] ([[Galatia|Galacia]], en la actual [[Turquía]]). Era hijo de madre [[gálatas|gálata]] cristiana y padre romano [[paganismo|pagano]], quien murió cuando Clemente era niño.<ref name=Ilicitano>Castaño i Garcia, Joan: [http://www.iecbv.com/rella/rella14/04%20sant%20agatangel%20sant%20ilicita.pdf «Sant Agatàngel, sant il•licità?»] {{Wayback|url=http://www.iecbv.com/rella/rella14/04%20sant%20agatangel%20sant%20ilicita.pdf |date=20120312193951 }}, artículo en catalán en la revista ''La Rella'', 14, págs. 57-74; 2001.</ref> Muerta también su madre, fue cuidado por otra mujer llamada Sofía, también muy cristiana. De joven profesó como religioso y se dedicó a hacer penitencia y muchas obras de caridad en una época en que toda la Galacia sufría una gran hambruna. Los cristianos lo nombraron obispo de la ciudad, con gran fama de santidad.<ref>Roisset, Jean C.: ''Novísimo año cristiano o Ejercicios devotos para todos los días del año'', traducido al español por José Francisco de Ysla, y con adiciones de Pedro C entienden y Juan de Rojas, Barcelona, 1861.</ref><ref name=Ilicitano/>

En esos tiempos era emperador [[Diocleciano]], que en el año 303 proclamó edictos para desterrar el cristianismo de todo el imperio. Domiciano, gobernador de Galacia, intentó convencer a Clemente para que dejara de predicar, primero con «blandas y fingidas promesas» y después con amenazas, prisión y torturas. Sin embargo, viendo que Clemente no renunciaba a su fe, Domiciano lo envió a Roma para que lo juzgara Diocleciano en persona. Dado que el emperador tampoco consiguió apartarlo del cristianismo, ordenó torturarlo nuevamente. Encerrado Clemente en una prisión romana, lejos de flaquear, consoló y bautizó a muchos prisioneros, entre ellos a [[Agatángelo]], un joven originario de su misma ciudad de Ancira.<ref name=Ilicitano/>

Clemente fue enviado a Nicomedia en un barco lleno de soldados para ver si el gobernador Maximiano podía conseguir su apostasía y Agatángelo subió secretamente a la nave para acompañarlo en su suerte, lo que le hizo dar gracias a Dios: {{cita|Doyte gracias, Señor mío Jesucristo, que eres mi única consolación y ayuda, pues ni en la tierra ni en el mar me has desamparado, y me has defendido toda la vida, y recreación mi alma fatigada con los trabajos, y hecho consolador mío, por la manera que tú sabes. Porque ahora en el mar me has consolado con este mi hermano Agatángelo, el cual con el nombre que tiene me promete tu favor, porque Agatángelo quiere decir ‘mensajero de buenas noticias’.|(pág. 12)<ref name=Ilicitano/>}}

El penoso viaje de los dos cristianos se prolongó durante más de veinte años, de ciudad en ciudad: [[Rodas]], [[Nicomedia]], [[Ancyra|Ancira]], [[Amis]] y [[Tarso (Turquía)|Tarso]], de tribunal en tribunal y de tormento en tormento, sin que ninguno de los dos renunciase a sus creencias. Esto hacía que muchos infieles ―al ver su ejemplo y al escuchar sus palabras de fe en Cristo― se convirtieran.<ref name=Ilicitano/>

Finalmente llegaron por segunda vez a su ciudad natal,<ref name=Antonio_de_Villanueva/> mientras las tierras romanas eran gobernadas por el emperador Maximino.<ref name=Ilicitano/>

== Leyenda apócrifa ==

[[Archivo:San Agatángelo.JPG|thumb|Imagen de san Agatángelo, discípulo de san Clemente. Se encuentra en la capilla de san Agatángelo en la basílica [[Basílica Menor de Santa María de Elche|Santa María]], en [[Elche]] (España).]]

Según el jesuita Delehaye, en ''Las leyendas hagiográficas'', en el [[Medioevo]] se conocía un mito que hablaba de las torturas sufridas por Clemente y Agatángelo:

{{cita|Los verdugos colgaron a Clemente, desgarraron su carne con dientes de hierro, le golpearon con piedras sus labios y mejillas; lo ataron a una rueda, lo golpearon con palos y lo cortaron horriblemente con cuchillos; le arrojaron picas a la cara, le rompieron las mandíbulas, le arrancaron los dientes y le aplastaron los pies con cadenas de hierro. Luego azotaron a ambos mártires y los suspendieron de una viga; chamuscaron sus cuerpos con antorchas y los arrojaron a las bestias salvajes. Les metieron hierros al rojo vivo bajo las uñas, los enterraron en cal viva y los dejaron así durante dos días. Después les arrancaron fragmentos de piel y los volvieron a azotar. Los pusieron sobre grillas de hierro calentadas al blanco vivo; los arrojaron a un terrible horno donde quedaron por un día y una noche. Una vez más les arrancaron la piel con ganchos de metal; luego armaron una especie de trilla y la arrojaron contra sus dientes. A Agatángelo le arrojaron plomo fundido sobre la cabeza; lo arrastraron por el pueblo con una piedra atada al cuello y lo apedrearon. Sólo a Clemente le perforaron las orejas con agujas al rojo vivo, lo quemaron otra vez con antorchas y le golpearon la cabeza con un palo.|Hippolyte Delehaye (1905)<ref>Delehaye, Hippolyte (estudioso jesuita): ''Las leyendas de los santos''. 1905.</ref>}}

== Martirio ==

Arrestados nuevamente, fueron devueltos a Ancira, donde sufrieron torturas ([[lapidación]]). Posteriormente fueron enviados a la ciudad de [[Amasea]], donde el procónsul Domecius era conocido por su crueldad. Cuando Clemente partió de nuevo hacia Ankara, Agatángelo lo acompañó de nuevo. Allí ambos sufrieron martirio, por orden del presidente Lucio.

En los últimos interrogatorios, Agatángelo contestó al juez que se admiraba de su resistencia:<ref name="Ilicitano" />

{{cita|Esta constancia que ves en mí no nace de las facilidades o de la simplicidad como tú dices; porque si yo esas tuviera, ¿cómo podría resistir a tantos jueces y al propio emperador, y a tantas invenciones de tormentos con que nos pretendías vencer, y a tantos artificios de promesas y palabras con que nos querías engañar? Así que no debes llamar esto facilidades, sino verdadera sabiduría, la que tiene más en cuenta los bienes eternos, que nunca mudan, que con los temporales, que cada día van y vienen; y esta nos hace despreciar vuestros falsos dioses y adorar al verdadero Dios.|(pág. 22)<ref name=Ilicitano/>}}

El juez hizo intensificar los tormentos con pinchos ardiendo, antorchas, azotes, etc, y finalmente, visto que no conseguía ningún cambio, mandó que le cortaran la cabeza el día 5 de noviembre, sin que se pueda precisar el año (entre el 303 y el 310).<ref name=Ilicitano/> Unas semanas después, el 2 de enero, fue decapitado también Clemente.<ref name="Ilicitano" />

Sofía, la segunda madre de Agatángelo, hizo enterrar a Clemente junto al cadáver de Agatángelo:<ref name=Ilicitano/>

{{cita|Yo, hijos míos, hueso sepulté en este lugar secreto, mas Christo publicará y dará descanso, miedo cuyo amor tantos trabajos padecisteis.|(pág. 24)<ref name=Ilicitano/>}}

== Origen de la leyenda ==

Los [[hagiografía|datos hagiográficos]] de estos dos santos figuran en antiguos repertorios hispánicos de santos ―como ''Historia verdadera y exemplar de los más estraños y esforzados mártires de Jesucristo'', de Hilario Santos Alonso―<ref>Santos Alonso, Hilario: ''Historia verdadera y exemplar de los más estraños y esforzados mártires de Jesu-christo que vencieron y cansaron los tiranos más inhumanos y crueles del universo: san Clemente obispo y san Agatángelo, sacada de las obras del venerable padre Fray Luis de Granada y otros''. Valencia (España), en la imprenta de Agustín Laborda.</ref> y parecen haber sido extraídos originalmente del capítulo incluido en el libro ''Introducción del símbolo de la fe (segunda parte)'', de fray [[Luis de Granada]] ([[Salamanca]], 1583).

== Referencias ==
{{Listaref}}

{{NF|250|310|Clemente de Ancira}}

[[Categoría:Mártires cristianos de la Antigua Roma del siglo IV]]
[[Categoría:Santos de Turquía]]
[[Categoría:Santos católicos]]
[[Categoría:Obispos de Turquía]]
[[Categoría:Obispos del siglo IV]]
[[Categoría:Obispos santos]]
[[Categoría:Santos cristianos de la Antigua Roma del siglo IV]]
[[Categoría:Nacidos en Ankara]]

title: Información personal

Nacimiento: 250 · Ancyra (actual Ankara), · colonia romana de Galacia (actual Turquía), · Asia menor, · Imperio romano

Fallecimiento: 2 de enero (entre el 303 y el 310) · Ancyra

Causa de muerte: Decapitación

title: Información profesional

Ocupación: Sacerdote

Cargos ocupados: Obispo

title: Información religiosa

Festividad: 23 de enero (santoral oficial)

Venerado en: Iglesia católica


text:
# Toufiq M. Seraj
Toufiq M. Seraj (1 July 1956 – 20 June 2019) was a Bangladeshi businessman who was the founder and managing director of Sheltech and its associated companies. He was the first president of Real Estate and Housing Association of Bangladesh (REHAB) for three consecutive terms (2000–2006). Seraj was also a president of Bangladesh Institute of Planners (2006-8) and Bangladesh Tennis Federation.

## Early life and education
Seraj was born in 1956. He completed graduation and post-graduation from Bangladesh University of Engineering and Technology. Later he earned his PhD in civic design from the University of Liverpool.

## Career
Seraj taught at Bangladesh University of Engineering and Technology. He was president of the Bangladesh Institute of Planners. He was founding managing director of Sheltech. He served as the founding president of Real Estate and Housing Association of Bangladesh. He was the president of Bangladesh Tennis Federation.

## Personal life
Seraj was married to Zeba Islam Seraj, a professor at the Department of Biochemistry and Molecular Biology, University of Dhaka. They had two daughters, Saamiya and Sarah Seraj.

## Death
Seraj died on 20 June 2019, aged 62, of a massive heart attack in the aeroplane lavatory whilst on route from Dhaka to Barcelona, Spain, with a stopover in Doha. His body was flown back to Dhaka from Doha Airport.

wikiname: enwiki

title: Toufiq M. Seraj

in_language: en

wikitext:
{{Short description|Bangladeshi businessman (1956–2019)}}
{{Multiple issues|{{more citations needed|date=June 2019}}{{notability|1=Biographies|date=June 2019}}}}
{{Use dmy dates|date=July 2024}}
{{Infobox person
| name               = Toufiq M. Seraj
| image              =
| alt                =
| caption            =
| birth_name         =
| birth_date         = 1 July 1956
| birth_place        = [[Pabna]]
| death_date         = {{death date and age|df=yes|2019|6|20|1956|7|1}}
| death_place        = Qatar
| nationality        = Bangladeshi
| other_names        = Julian
| alma_mater         = [[Bangladesh University of Engineering and Technology]], [[University of Liverpool]]
| occupation         = Businessman, engineer
| years_active       =
| known_for          =
}}

'''Toufiq M. Seraj''' (1 July 1956 – 20 June 2019)<ref>{{cite news |date=22 Jun 2019 |title=Sheltech MD Toufiq Seraj passes away |url=https://bdnews24.com/business/2019/06/22/sheltech-md-toufiq-seraj-passes-away |archive-url=https://web.archive.org/web/20190710234413/https://bdnews24.com/business/2019/06/22/sheltech-md-toufiq-seraj-passes-away |archive-date=2019-07-10 |work=bdnews24.com}}</ref> was a Bangladeshi businessman who was the founder and managing director of [[Sheltech]] and its associated companies. He was the first president of [[Real Estate and Housing Association of Bangladesh]] (REHAB) for three consecutive terms (2000–2006). Seraj was also a president of [[Bangladesh Institute of Planners]] (2006-8) and [[Bangladesh Tennis Federation]].<ref name=":0"/><ref>{{Cite news|url=http://www.theindependentbd.com/printversion/details/204293|title=Sheltech MD Toufiq Seraj passes away|work=The Independent|location=Dhaka|access-date=22 June 2019}}</ref>

==Early life and education==
Seraj was born in 1956. He completed graduation and post-graduation from [[Bangladesh University of Engineering and Technology]]. Later he earned his PhD in civic design from the [[University of Liverpool]].<ref name=":1">{{Cite news |url=http://www.newagebd.net/article/76171/sheltech-md-toufiq-m-seraj-dies|title=Sheltech MD Toufiq M Seraj dies|work=New Age|language=en|access-date=2019-06-22}}</ref>

== Career ==
Seraj taught at Bangladesh University of Engineering and Technology.<ref name=":0" /> He was president of the Bangladesh Institute of Planners.<ref name=":0" /> He was founding managing director of [[Sheltech]].<ref name=":0" /> He served as the founding president of [[Real Estate and Housing Association of Bangladesh]].<ref name=":1" /> He was the president of [[Bangladesh Tennis Federation]].<ref name=":0" />

==Personal life==
Seraj was married to [[Zeba Islam Seraj]], a professor at the Department of Biochemistry and Molecular Biology, [[University of Dhaka]]. They had two daughters, Saamiya and Sarah Seraj.{{fact|date=July 2024}}

== Death ==
Seraj died on 20 June 2019, aged 62, of a massive heart attack in the aeroplane lavatory whilst on route from Dhaka to [[Barcelona]], Spain, with a stopover in [[Doha]]. His body was flown back to Dhaka from Doha Airport.<ref name=":0">{{Cite web |date=22 June 2019 |title=Sheltech MD dies on plane |url=https://www.thedailystar.net/backpage/news/sheltech-md-dies-plane-1760602 |access-date=6 August 2022 |website=The Daily Star |language=en}}</ref>

==References==
{{Reflist}}

==External links==
*[http://www.sheltech-bd.com Sheltech website]{{Authority control}}

{{DEFAULTSORT:Seraj, Toufiq M.}}
[[Category:1956 births]]
[[Category:Alumni of the University of Liverpool]]
[[Category:Bangladeshi businesspeople]]
[[Category:2019 deaths]]
[[Category:Bangladesh University of Engineering and Technology alumni]]

title: Toufiq M. Seraj

Born: 1 July 1956 · Pabna

Died: 20 June 2019 (aged 62) · Qatar

Nationality: Bangladeshi

Other names: Julian

Alma mater: Bangladesh University of Engineering and Technology, University of Liverpool

Occupation(s): Businessman, engineer


text:
# 流域
流域（りゅういき、英語: watershed, drainage basin）は、特定の河川へ流出する降水の降下範囲のことである。水文学において、基礎的な単位地域となる。

## 概説
複数の流域が接する境界を分水界と呼ぶが、分水界に降った水は地形の状況に沿っていずれかの流域に入り、やがては流れとなって名のある川に収斂される。
最終的に川として海や内海に注ぐことになる（なお、乾燥地帯では蒸発するなど、例外はある）が、この淡水の地表における循環が収斂の範囲とする領域が「流域」であると言ってもよい。
川や湖沼などの水が直接に影響している周辺地域のみを「流域」と呼ぶこともあるが、基本的には分水界の内側は全てその流域に属するものとされる。
流域の形状は円形や楕円形、長細いものがあり、長い川ほど広くなる。流域面積の算出は洪水の際の出水場所・量を予測するための重要な要素となっている。
川上では河川の分水界に囲まれた地域が明確であるが、川下では氾濫などによって時代とともに流路が変わるため、隣接する流域と重複するなど曖昧である。
流域面積については
- 世界一は約705万km²のアマゾン川。
- 日本一は約1万6840km²の利根川。

## ギャラリー
- 利根川流域（茶線の範囲）。江戸時代の利根川東遷事業で江戸川となった旧河口の流域も分岐している。
- 黄河流域。黄砂の堆積により下流は天井川となり、黄河流域は流路の周辺に限定される。
- メコン川流域。長江とサルウィン川に挟まれて並走する上流域のチベット高原は深い谷になり、流域はきわめて狭い。
- ガンジス川流域。ヒマラヤ山脈を迂回するブラマプトラ川と合わせて、ヒマラヤ山脈全体を流域とする。
- レナ川流域。バイカル湖とは分水嶺で隔たれ、バイカル湖は隣のエニセイ川流域に属する。
- タリム川流域。河口のない内陸河川で、タリム盆地・タクラマカン砂漠全土を流域とする。
- ライン川流域。東西からローヌ川とドナウ川が食い込み、上流域はくびれている。
- ナイル川流域。アフリカ大地溝帯全体を流域とし、流域面積世界5位を保持している。
- ニジェール川流域。沿岸部の方が高原となっているため、サヘル方面に迂回してギニア湾に達する。
- ミシシッピ川流域。ロッキー山脈とアパラチア山脈に挟まれた中央平原のほとんどを流域とする。
- アマゾン川流域。セルバのほとんどを占め、オーストラリア大陸に匹敵する世界最大の流域面積を誇る。

## 閉鎖水域の流域
閉鎖水域（湖沼・湾・内海）に流れ込む河川を一まとめに「〇〇流域（流域圏）」と呼ぶ場合もある。水質汚染の指標作りに用いられている（例：東京湾流域［江戸川、多摩川、相模川］など）。

## 流域における水循環
流域における水循環の問題は、水文学（水循環を扱う自然地理学の一分野）の重大な関心事である。水文学では、流域水文学 (英語: watershed hydrology) という一つの学問領域が存在する。流域水文学は水資源確保や災害予測などの面から社会のニーズも高い。ただし、気候・地形・植生・土壌・土地利用・水利用といった自然の作用から人間活動まで幅広く考慮する必要があるので、メカニズムの解明に向けた研究が本格化してきたのは、1970年代以降と比較的最近のことである。研究が可能になった背景には同位体分析の発展が挙げられる。
流域は3次元構造を有し、降水による水の流入と蒸発散・河川流による水の流出、そして、地下水や土壌水としての貯留の3つの水の動きが考えられる。この関係を水収支式で記述すると次のようになる。
{\displaystyle P-E_{t}-R={\frac {dS}{dt}}}
ここで Pは降水量、{\displaystyle E_{t}} は蒸発散量、Rは流出量、{\displaystyle {\frac {dS}{dt}}}は貯留量変化を表す。また、流域は時間成分 tを有するため、4次元で検討する必要がある。また、通常は単位に水柱高 (water height)、すなわち、降水量等の値を流域面積で割ったものを使用する。
検討する水収支の期間 tを1年とした場合、貯留量変化{\displaystyle {\frac {dS}{dt}}}は一般に 0と考えてよい。

title: 流域

wikitext:
[[File:Harta 3D pentru Bazinul Raului Curpanu si Cotii, afluenti ai Oltului.jpg|thumb|400px|赤色の線で囲まれた範囲がそれぞれの河川の流域にあたる。]]

'''流域'''（りゅういき、{{lang-en|watershed, drainage basin|links=no}}）は、特定の[[河川]]へ流出する[[降水]]の降下範囲のことである{{Sfn|浅沼・田中・辻村|2019|p=31}}。[[水文学]]において、基礎的な単位[[地域]]となる{{Sfn|田中|2009|p=11}}。

== 概説 ==
{{出典の明記|section=1|date=2020年12月}}
複数の流域が接する境界を[[分水界]]と呼ぶが、分水界に降った水は[[地形]]の状況に沿っていずれかの流域に入り、やがては流れとなって名のある[[川]]に[[収斂]]される。

最終的に川として[[海]]や[[内海]]に注ぐことになる（なお、[[乾燥帯|乾燥地帯]]では[[蒸発]]するなど、例外はある）が、この[[淡水]]の地表における[[循環]]が収斂の範囲とする領域が「流域」であると言ってもよい。

[[川]]や[[湖沼]]などの水が直接に影響している周辺地域のみを「流域」と呼ぶこともあるが、基本的には分水界の内側は全てその流域に属するものとされる。

流域の形状は[[円形]]や[[オーバル|楕円形]]、長細いものがあり、長い川ほど広くなる。[[流域面積]]の算出は[[洪水]]の際の出水場所・量を予測するための重要な要素となっている。

川上では河川の分水界に囲まれた地域が明確であるが、川下では[[洪水|氾濫]]などによって時代とともに流路が変わるため、隣接する流域と重複するなど曖昧である。

[[流域面積]]については
*[[世界一]]は約705万[[平方キロメートル|km²]]の[[アマゾン川]]。
*[[日本一]]は約1万6840km²の[[利根川]]。

==ギャラリー==
[[File:Ocean drainage.png|center|687x687px]]
世界の主要な海洋の流域。灰色の地域は[[内陸湖]]の流域（[[内陸流域]]）であり、海洋の流域（[[外洋流域]]）ではない。

<gallery perrow="6">
File:Tone river map.gif|[[利根川]]流域（茶線の範囲）。[[江戸時代]]の[[利根川東遷事業]]で[[江戸川]]となった旧河口の流域も分岐している。
File:Yellowrivermap.jpg|[[黄河]]流域。黄砂の堆積により下流は[[天井川]]となり、黄河流域は流路の周辺に限定される。
File:Mekong River watershed.png|[[メコン川]]流域。[[長江]]と[[サルウィン川]]に挟まれて並走する上流域の[[チベット高原]]は深い谷になり、流域はきわめて狭い。
File:Ganges-Brahmaputra-Meghna basins.jpg|[[ガンジス川]]流域。[[ヒマラヤ山脈]]を迂回する[[ブラマプトラ川]]と合わせて、ヒマラヤ山脈全体を流域とする。
File:Lena watershed.png|[[レナ川]]流域。[[バイカル湖]]とは分水嶺で隔たれ、バイカル湖は隣の[[エニセイ川]]流域に属する。
File:Tarimrivermap.png|[[タリム川]]流域。河口のない[[内陸河川]]で、[[タリム盆地]]・[[タクラマカン砂漠]]全土を流域とする。
File:Rheinsystem small internat.jpg|[[ライン川]]流域。東西から[[ローヌ川]]と[[ドナウ川]]が食い込み、上流域はくびれている。
File:Nile watershed topo.png|[[ナイル川]]流域。アフリカ大地溝帯全体を流域とし、流域面積世界5位を保持している。
File:Niger river map.PNG|[[ニジェール川]]流域。沿岸部の方が高原となっているため、[[サヘル]]方面に迂回して[[ギニア湾]]に達する。
File:Mississippirivermapnew.jpg|[[ミシシッピ川]]流域。[[ロッキー山脈]]と[[アパラチア山脈]]に挟まれた中央平原のほとんどを流域とする。
File:Amazonrivermap.svg|[[アマゾン川]]流域。[[セルバ]]のほとんどを占め、[[オーストラリア大陸]]に匹敵する世界最大の流域面積を誇る。
|河口付近の夜景
</gallery>

== 閉鎖水域の流域 ==
閉鎖水域（[[湖沼]]・[[湾]]・[[内海]]）に流れ込む河川を一まとめに「'''〇〇流域'''（'''流域圏'''）」と呼ぶ場合もある<ref name="放大環境工学">[[放送大学]]『環境工学』より。{{要ページ番号|date=2020年10月}}</ref>。[[水質汚染]]の指標作りに用いられている（例：[[東京湾]]流域［[[江戸川]]、[[多摩川]]、[[相模川]]］など）<ref name="放大環境工学" />。

== 流域における水循環 ==
{{See also|水収支#流域における水収支}}
流域における[[水循環]]の問題は、[[水文学]]（水循環を扱う[[自然地理学]]の一分野）の重大な関心事である{{Sfn|田中|2009|p=12}}。水文学では、流域水文学 ({{lang-en|watershed hydrology}}) という一つの学問領域が存在する{{Sfn|田中|2009|pp=11-12}}。流域水文学は[[水資源]]確保や[[災害]]予測などの面から[[社会]]のニーズも高い{{Sfn|田中|2009|p=12}}。ただし、[[気候]]・[[地形]]・[[植生]]・[[土壌]]・[[土地利用]]・水利用といった自然の作用から人間活動まで幅広く考慮する必要があるので、[[メカニズム]]の解明に向けた研究が本格化してきたのは、[[1970年代]]以降と比較的最近のことである。研究が可能になった背景には[[同位体]]分析の発展が挙げられる{{Sfn|田中|2009|pp=11-12}}。

流域は[[3次元]]構造を有し、[[降水]]による水の流入と[[蒸発散]]・河川流による水の流出、そして、[[地下水]]や[[土壌水]]としての貯留の3つの水の動きが考えられる{{Sfn|田中|2009|p=11}}。この関係を水収支式で記述すると次のようになる{{Sfn|浅沼・田中・辻村|2019|p=31}}。
:<math>P-E_t-R=\frac{dS}{dt}</math>
ここで Pは[[降水量]]、<math>E_t</math> は蒸発散量、Rは流出量、<math>\frac{dS}{dt}</math>は貯留量変化を表す{{Sfn|浅沼・田中・辻村|2019|p=31}}。また、流域は時間成分 tを有するため、[[4次元]]で検討する必要がある{{Sfn|田中|2009|p=11}}。また、通常は[[単位]]に水柱高 ({{lang|eng|water height}})、すなわち、降水量等の値を[[流域面積]]で割ったものを使用する{{Sfn|田中|2009|pp=11-12}}。

検討する[[水収支]]の期間 tを1年とした場合、貯留量変化<math>\frac{dS}{dt}</math>は一般に 0と考えてよい{{Sfn|浅沼・田中・辻村|2019|p=31}}。

== 脚注 ==
{{脚注ヘルプ}}
{{Reflist}}

== 参考文献 ==
*{{Cite book|和書|author=浅沼順・田中正・辻村真貴|year=2019|chapter=水循環システムとは何か|pages=30-36|editor=松岡憲知・田中博・杉田倫明・八反地剛・松井圭介・呉羽正昭・加藤弘亮（編）|title=改訂版 地球環境学|series=地球学シリーズ|publisher=古今書院|isbn=978-4-7722-5319-2|ref={{SfnRef|浅沼・田中・辻村|2019}}}}
*{{Cite book|和書|author=田中正|year=2009|chapter=水文科学とは|pages=1-20|editor=杉田倫明・田中正（編著）|title=水文科学|publisher=共立出版|isbn=978-4-320-04704-4|ref={{SfnRef|田中|2009}}}}

== 関連項目 ==
* [[水系]] ：流域内に流れる川や湖などの、つながった線としての系統性。

== 外部リンク ==
* {{Kotobank}}

{{河川関連}}
{{Geo-term-stub}}
{{Normdaten}}
{{DEFAULTSORT:りゆういき}}
[[Category:河川]]
[[Category:水文学]]


text:
# ルナ14号
ルナ14号（ロシア語：Луна-14、ラテン文字表記の例：Luna 14）は、1968年にソビエト連邦によって打ち上げられた月探査機。月を周回しながら観測を行った。

## 概要
ルナ14号は月を周回しながら探査を行うように設計された探査機で、ルナ11号やルナ12号と似た設計になっていた。搭載する観測装置の種類はルナ10号と同様のものだったと考えられている。質量は1700kgだった。
1968年4月7日、ルナ14号はバイコヌール宇宙基地からモルニヤロケットによって打ち上げられた。探査機は地球を周回した後にロケットを点火し、月へ向かう軌道に乗った。4月10日、探査機は近点高度160km、遠点高度840kmの月周回軌道に投入された。ルナ14号は月周回軌道上で、月と地球の質量の相互作用・月の重力異常・荷電粒子や宇宙線・月の動きを調査した。地球との通信の実験も行われた。

title: ルナ14号

wikitext:
{{宇宙機
| 名称 = ルナ14号
| 画像 =
| 画像の注釈 = [[ルナ11号|ルナ11]] - [[ルナ12号|12]] - 14号
| 所属 = [[ソビエト連邦]]
| 国際標識番号 = 1968-027A
| 状態 = 運用終了
| 目的 = [[月]]探査（周回）
| 観測対象 = 月
| 打上げ機 = モルニヤ[[ロケット]]<br>(8K78M)
| 打上げ日時 = [[1968年]][[4月7日]]
| 軌道投入日 = [[1968年]][[4月10日]] - 月
| 質量 = 1700kg
| 軌道要素 = 軌道要素
| 周回対象 = 月
| 軌道 = 楕円軌道
| 近点高度 = 160km
| 遠点高度 = 840km
| 離心率 = 0.16
| 軌道傾斜角 = 42°
| 軌道周期 = 160分
}}
'''ルナ14号'''（ロシア語：{{lang|ru|Луна-14}}、ラテン文字表記の例：Luna 14）は、[[1968年]]に[[ソビエト連邦]]によって打ち上げられた[[月探査機]]。月を周回しながら観測を行った。

== 概要 ==
ルナ14号は月を周回しながら探査を行うように設計された探査機で、[[ルナ11号]]や[[ルナ12号]]と似た設計になっていた。搭載する観測装置の種類は[[ルナ10号]]と同様のものだったと考えられている。質量は1700kgだった。

[[1968年]][[4月7日]]、ルナ14号は[[バイコヌール宇宙基地]]から[[モルニヤロケット]]によって打ち上げられた。探査機は地球を周回した後にロケットを点火し、月へ向かう軌道に乗った。[[4月10日]]、探査機は近点高度160km、遠点高度840kmの[[月周回軌道]]に投入された。ルナ14号は月周回軌道上で、月と地球の質量の相互作用・月の[[重力異常]]・[[荷電粒子]]や[[宇宙線]]・月の動きを調査した。地球との通信の実験も行われた。

== 関連項目 ==
* [[ルナ計画]]

== 参考文献 ==
* {{Cite_web
|url= https://nssdc.gsfc.nasa.gov/nmc/spacecraft/display.action?id=1968-027A
|title= Luna 14
|publisher= NASA - NSSDC
|language= 英語
|accessdate= 2008-05-30
}}

{{ルナ計画}}

{{DEFAULTSORT:るな14}}
[[Category:ルナ計画]]
[[Category:1968年の宇宙飛行]]
[[Category:天文学に関する記事]]

title: ルナ14号

所属: ソビエト連邦

状態: 運用終了

目的: 月探査（周回）

観測対象: 月

打上げ機: モルニヤロケット · (8K78M)

title: 軌道要素

周回対象: 月

軌道: 楕円軌道


text:
# دان دبليو. تورنر
دان دبليو. تورنر (بالإنجليزية: Daniel Webster Turner) هو سياسي أمريكي، ولد في 17 مارس 1877 في الولايات المتحدة، وتوفي بنفس المكان في 15 أبريل 1969. حزبياً، نشط في الحزب الجمهوري. انتخب حاكم أيوا  (15 يناير 1931 – 12 يناير 1933) وانتخب عضو مجلس ولاية آيوا.

wikiname: arwiki

title: دان دبليو. تورنر

in_language: ar

wikitext:
{{صندوق معلومات شخص}}
'''دان دبليو. تورنر''' {{إنج|Daniel Webster Turner}} هو [[سياسي]] [[الولايات المتحدة|أمريكي]]، ولد في [[17 مارس]] [[1877]] في [[الولايات المتحدة]]، وتوفي بنفس المكان في [[15 أبريل]] [[1969]].<ref>See “Sons of the Wild Jackass,” Cedric B. Cowing, Populists, Plungers and Progressives: A Social History of Stock and Commodity Speculation 1890-1936 (Princeton University Press, 1965) pp. 127-154. “Right up to the 1929 precipice Senate progressives from the Midwest warned the public of the dangerous situation.” (p. 153)</ref><ref>Cited in an editorial, "Iowa’s Courageous Reformer," Des Moines Register, April 18, 1969.</ref><ref>Address of Dan W. Turner as Temporary Chairman of Republican State Convention, Des Moines, Iowa, July 10, 1912.</ref> [[حزب سياسي|حزبياً]]، نشط في [[الحزب الجمهوري (الولايات المتحدة)|الحزب الجمهوري]]. [[انتخابات|انتخب]] {{Ill-WD2|id=Q20801664|target=en}} (15 يناير 1931 – 12 يناير 1933) وانتخب عضو مجلس ولاية آيوا.

== مراجع ==
{{مراجع}}
{{ضبط استنادي}}
{{حكام ولاية آيوا}}
{{شريط بوابات|أعلام|السياسة|الولايات المتحدة}}
{{بذرة سياسي من آيوا}}

[[تصنيف:أشخاص من مقاطعة ادمز (آيوا)]]
[[تصنيف:أعضاء الحزب الجمهوري في آيوا]]
[[تصنيف:أعضاء مجلس شيوخ ولاية آيوا]]
[[تصنيف:أفراد عسكريون من آيوا]]
[[تصنيف:أمريكيون في الحرب الأمريكية الإسبانية]]
[[تصنيف:حكام ولايات أمريكية من الحزب الجمهوري]]
[[تصنيف:حكام ولاية آيوا]]
[[تصنيف:سياسيون أمريكيون في القرن 20]]
[[تصنيف:مدفونون في آيوا]]
[[تصنيف:مواليد 1877]]
[[تصنيف:وفيات 1969]]

title: معلومات شخصية

الميلاد: 17 مارس 1877 · مقاطعة أدامز

الوفاة: 15 أبريل 1969 (92 سنة) · كورنينج

مواطنة: الولايات المتحدة

title: حاكم أيوا

حاكم أيوا:
15 يناير 1931 – 12 يناير 1933
كلايد إل. هيرنغ

title: الحياة العملية

المهنة: سياسي

الحزب: الحزب الجمهوري

اللغات: الإنجليزية

الحياة العملية: تعديل مصدري - تعديل


text:
# Maculo
Maculo (do quimbundo ma'kulu) era uma doença, endêmica em muitas partes do mundo, especialmente no Brasil, durante o período colonial, decorrente da falta de higiene provocada pelas condições a que eram submetidos os cativos.
Também chamada de corrução ou mal-de-bicho ou achaque do bicho, enfermidade do bicho, corrução, corrupção do bicho, corrupção, mal-do-sesso e relaxação do sesso, no Brasil — recebeu noutras partes os nomes de "el bicho", "mal del culo", "bicho del culo", "enfermedad del guzano" — entre os hispanos, e pelos índios de teicoaraíba.
Consistia numa infecção bacteriana com disenteria, de ocorrência mundial, que poderia ter ou não complicações decorrentes da miíase.

## Características
Acometia os jovens escravos negros mas também podia ocorrer eventualmente entre os índios e europeus. A doença, uma retite inflamatória, consistia na presença de muco mal-cheiroso, ulcerações com relaxamento do esfíncter anal externo.
Dentre os sintomas estavam a febre, dor de cabeça aguda, dores e enfraquecimento corporais, e algumas vezes a presença de efeitos neurológicos como entorpecimento, sono, delírio, comatose e morte.
O quadro muitas vezes era agravado pela deposição de larvas de insetos nos ferimentos (miíase), quando evoluia para a gangrena retal.

## Ocorrência
Apesar de autores antigos, como Guilherme Piso (Historia Naturalis Brasiliae), darem-no como mal exclusivo do Brasil, tem-se que foi registrada até mesmo antes na Indonésia holandesa, por Jacob Bontius. Também era crença errônea, como registrou Theodor J.H. Langaard, que fosse trazida da África.
Em tempos mais recentes o maculo foi registrado entre seringueiros na Amazônia por Murilo Campos.

## Primeiros registros
Crê-se que terá sido o médico português, Aleixo de Abreu, o primeiro europeu a estudar esta maleita, já no séc. XVII, denominando-a «mal-de-bicho». Abordou expressamente esta temática no seu «Tratado do Alai de Luanda», o qual vem anexo ao livro Tratado de Ias Siete Enfermedades, obra publicada em Lisboa em 1623.
Além da obra de Piso, que denominou o mal de ulcus et inflammatio, também Carl Friedrich Philipp von Martius a registrou, batizando-a de inflammatio ani. Um dos primeiros livros escritos no Brasil, intitulado "O que é o achaque do bicho", de Miguel Dias Pimenta, tratava deste mal. No século seguinte José Maria Bomtempo, médico de D. Pedro I, registrou ter sofrido do mal quando esteve na África. Em 1903 Patrick Manson deu-lhe o impróprio nome de retite gangrenosa epidêmica, que falha porque não é sempre que provoca gangrena e tem caráter endêmico, ao invés de epidêmico; entretanto esta é a denominação comumente usada em trabalhos acadêmicos.

## Terapêutica
Entre os índios usava-se espremer o sumo do tabaco e outros vegetais no local ferido, para o combate das larvas das moscas. Seu trato era feito com enemas, banhos, introdução no reto de fatias de limão ou supositórios de folhas (tais como erva-do-bicho e pimenta malagueta), pólvora, aplicados como pírola (pasta ou massa) ou através de sacatrapos (pedaços de pano ou fios embebidos nas soluções). Eram usados, ainda, água de Labarraque, ou em solução de cânfora, fenicol ou cresol. Na amazônia usavam-se pírolas com sabão, pólvora e pimenta.

title: Maculo

wikitext:
{{ver desambig|a doença bacteriana transmitida pelo carrapato|Febre maculosa}}
'''Maculo''' (do [[quimbundo]] ''ma'kulu''<ref name=aa>[[Dicionário Aurélio]], verbete ''maculo''</ref>) era uma [[doença]], [[endemia|endêmica]] em muitas partes do mundo, especialmente no [[Brasil]], durante o [[período colonial]], decorrente da falta de higiene provocada pelas condições a que eram submetidos os cativos.<ref name=ab>{{citar web|url=http://usuarios.cultura.com.br/jmrezende/maculo.htm |titulo=Linguagem médica: maculo |autor=Dr. Joffre M de Rezende |data=17/12/2008 |publicado= |acessodata=25/8/2010 }}</ref>

Também chamada de ''corrução'' ou ''mal-de-bicho''<ref name=aa/><ref>{{Citar web|ultimo=S.A|primeiro=Priberam Informática|url=https://dicionario.priberam.org/mal-de-bicho|titulo=mal-de-bicho|acessodata=2022-05-22|website=Dicionário Priberam|lingua=pt-br}}</ref> ou ''achaque do bicho'', ''enfermidade do bicho'', ''corrução''<ref>{{Citar web|ultimo=S.A|primeiro=Priberam Informática|url=https://dicionario.priberam.org/corrução|titulo=CORRUÇÃO|acessodata=2022-05-22|website=Dicionário Priberam|lingua=pt-br}}</ref>, ''corrupção do bicho'', ''corrupção'', ''mal-do-sesso'' e ''relaxação do sesso'', no Brasil — recebeu noutras partes os nomes de "''el bicho''", "''mal del culo''", "''bicho del culo''", "''enfermedad del guzano''" — entre os hispanos, e pelos [[Povos indígenas do Brasil|índios]] de ''teicoaraíba''.<ref name=ab/>

Consistia numa infecção bacteriana com disenteria, de ocorrência mundial, que poderia ter ou não complicações decorrentes da [[miíase]].<ref>ANDRADE, Gilberto Osório e DUARTE, Eustáquio. In Morão, Rosa e Pimenta. Recife, Arquivo Público Estadual de Pernambuco, 1956, p. 375-460 - citados por REZENDE, op. cit.</ref>

==Características ==
Acometia os jovens escravos negros<ref name=aa/> mas também podia ocorrer eventualmente entre os índios e europeus. A doença, uma [[retite]] [[inflamação|inflamatória]], consistia na presença de muco mal-cheiroso, ulcerações com relaxamento do [[esfíncter]] [[ânus|anal]] externo.<ref name=ab/>

Dentre os [[sintoma]]s estavam a [[febre]], dor de cabeça aguda, dores e enfraquecimento corporais, e algumas vezes a presença de efeitos neurológicos como entorpecimento, sono, delírio, [[comatose]] e morte.<ref name=ab/>

O quadro muitas vezes era agravado pela deposição de larvas de insetos nos ferimentos ([[miíase]]), quando evoluia para a [[gangrena]] [[reto|retal]].<ref name=ab/>

==Ocorrência ==
Apesar de autores antigos, como [[Guilherme Piso]] (''[[Historia Naturalis Brasiliae]]''), darem-no como mal exclusivo do Brasil, tem-se que foi registrada até mesmo antes na [[Indonésia]] holandesa, por [[Jacob Bontius]]. Também era crença errônea, como registrou Theodor J.H. Langaard, que fosse trazida da África.<ref name=ab/>

Em tempos mais recentes o maculo foi registrado entre seringueiros na [[Amazônia]] por Murilo Campos.<ref name=ab/>

==Primeiros registros ==
Crê-se que terá sido o médico português, [[Aleixo de Abreu]], o primeiro europeu a estudar esta maleita, já no séc. XVII, denominando-a «mal-de-bicho».<ref name=":0">{{citar livro|título=Nova Enciclopédia Larousse vol. 1|ultimo=Bigotte de Carvalho|primeiro=Maria Irene|editora=Círculo de Leitores|ano=1997|local=Lisboa|página=26|páginas=314|isbn=972-42-1477-X}}</ref> Abordou expressamente esta temática no seu «Tratado do Alai de Luanda», o qual vem anexo ao livro ''Tratado de Ias Siete Enfermedades''<ref>{{Citar web|url=https://purl.pt/14092|titulo=Tratado de las Siete Enfermedades: De la inflammacion vniuersal del Higado, Zirbo, Pyloron, y Riñones, y de la obstrucion, de la Satiriasi, de la Terciana y febre maligna, y passion Hipocondriaca: Lleua otros tres Tratados, del mal de Loanda, del Guzano, - Biblioteca Nacional Digital|acessodata=2022-05-22|website=purl.pt}}</ref>, obra publicada em Lisboa em [[1623]].<ref name=":0" />

Além da obra de Piso, que denominou o mal de ''ulcus et inflammatio'', também [[Carl Friedrich Philipp von Martius]] a registrou, batizando-a de ''inflammatio ani''. Um dos primeiros livros escritos no Brasil, intitulado "''O que é o achaque do bicho''", de Miguel Dias Pimenta, tratava deste mal. No século seguinte José Maria Bomtempo, médico de [[Pedro I do Brasil|D. Pedro I]], registrou ter sofrido do mal quando esteve na África. Em 1903 [[Patrick Manson]] deu-lhe o impróprio nome de ''retite gangrenosa epidêmica'', que falha porque não é sempre que provoca gangrena e tem caráter endêmico, ao invés de epidêmico; entretanto esta é a denominação comumente usada em trabalhos acadêmicos.<ref name="ab" />

==Terapêutica ==
Entre os índios usava-se espremer o sumo do [[tabaco]] e outros vegetais no local ferido, para o combate das larvas das moscas. Seu trato era feito com [[enema]]s, banhos, introdução no reto de fatias de [[limão]] ou [[supositório]]s de folhas (tais como erva-do-bicho e pimenta malagueta), pólvora, aplicados como [[pírola]] (pasta ou massa) ou através de [[sacatrapo]]s (pedaços de pano ou fios embebidos nas soluções). Eram usados, ainda, [[água de Labarraque]], ou em solução de [[cânfora]], [[fenicol]] ou [[cresol]]. Na amazônia usavam-se pírolas com sabão, pólvora e pimenta.<ref name=ab/>

{{referências}}
{{Wikcionário}}

[[Categoria:Doenças bacterianas]]
[[Categoria:Escravidão no Brasil]]