text:
# Кушугум (річка)
Кушугум — річка в Україні, в межах Запоріжжя та Запорізького району Запорізької області, один з рукавів річки Кінська, який до створення Каховського водосховища протікав по зовнішньому кордону Великого Лугу до Дніпра. Таку ж назву мало урочище і озеро, де протікала й куди впадала річка.

## Назва
Назва річки Кушугум складається з двох тюркських (кримськотатарських) слів «кучук» — дрібниця і «кум» — пісок, тобто «дрібний пісок».

## Географія
Річка Кушугум бере початок на території Південного житлового масиву міста Запоріжжя. Протяжність річки — 15 км, ширина її коливається від декількох метрів до метру. Русло річки пролягає територію Південного мікрорайону і сполучає декілька озер: Кривий Кушугум, Пляшка та Кушугум. Впадає в Каховське водосховище.

## Історія
До створення Каховського водосховища та забудови Запоріжжя, слугувала південно-східною межею Великого Лугу й Хортиці. Була притокою річки Мокра Московка. З'єднувалася з основним річищем Дніпра численними протоками: Закутна, Бандура, Мірошник, Домаха. Впадала у річку Кінську, поблизу села Скельки, утворюючи озера Дурний Лиман та Кушугумське.
Про місцевість, де нині місто Запоріжжя, 96-річний дід Нагірний у 1884 році розказував Якову Новицькому, між іншим, таке:
|  | Там, де річка Московка впадає в Дніпро, від неї одбивається протока, що сполучається з Дніпром і відразу ж відходить од нього в ліву руку. Та протока зветься Кушугумом. Відмежувавшись од Московки й Дніпра, Кушугум тече до німецької колонії Шенвіза, а далі попід степовими горами на південь до злиття з річкою Кінською. Ширина Кушугуму невелика, але глибина за весняної повіді сягає трьох сажнів, так що в нього заходять навіть берлини з вантажем. У першу повінь (березень) вода з Московки тече Кушугумом до Дніпра, а за другої (квітень-травень) Кушугумом тече Дніпрова вода. Восени Кушугум подекуди пересихає й поділяється на плеса. |

Зі спогадів відомого українського істормка Якова Новицького:
|  | ...я побачив невеличку річку Кушугум, що виходила з ріки Мокра Московка, яка впадала в ріку Конку під селом Скельками, після п'ятдесяти верст течії.... |

У червні 2023 року, через підрив Каховської ГЕС, суттєво знизився рівень води в річці, вода відійшла від берегів на декілька метрів. Станом на липень 2023 року колись глибоководна річка Кушугум, в селищах Кушугум та Балабине, наразі суттєво обміліло. Наразі вода подекуди продовжує відходити, але частково русло річки устаткувалося. Дно річки Кушугум продовжує осушуватися з утворенням островів й нових рельєфів.

title: Кушугум (річка)

wikitext:
{{Річка
|назва            = Кушугум
|зображення       =
 |розмір          =
 |підпис          =
|довжина          = 15 км
|висота витоку    = 22
|висота гирла     = 13
|витік            = м. [[Запоріжжя]]
|витік коорд      = {{coord|47|47|31|N|35|10|55|E}}
|гирло            = [[Каховське водосховище]]
|гирло коорд      = {{coord|47|40|59|N|35|11|30|E}}
|басейн           = р. [[Дніпро]]
|країни басейну   = {{UKR}}
 |регіон          = [[Запорізька область]]
 |район           = [[Запорізький район]]
}}

'''Кушугум''' — [[річка]] в [[Україна|Україні]], в межах [[Запоріжжя]] та [[Запорізький район|Запорізького району]] [[Запорізька область|Запорізької області]], один з рукавів річки [[Кінська]], який до створення [[Каховське водосховище|Каховського водосховища]] протікав по зовнішньому кордону [[Великий Луг|Великого Лугу]] до [[Дніпро|Дніпра]]. Таку ж назву мало урочище і озеро, де протікала й куди впадала річка.

== Назва ==
Назва річки ''Кушугум'' складається з двох тюркських (кримськотатарських) слів ''«кучук»'' — дрібниця і ''«кум»'' — пісок, тобто «дрібний пісок»<ref>''В. Фоменко''. Звідки ця назва? — Дніпропетровськ, 1969</ref>.

== Географія ==
Річка Кушугум бере початок на території [[Південний (житловий масив, Запоріжжя)|Південного житлового масиву]] міста [[Запоріжжя]]. Протяжність річки — 15 км, ширина її коливається від декількох метрів до метру. Русло річки пролягає територію Південного мікрорайону і сполучає декілька озер: [[Кривий Кушугум]], [[Пляшка (озеро)|Пляшка]] та [[Кушугум (озеро)|Кушугум]]. Впадає в Каховське водосховище<ref>Спостереження зроблено на сервісі «Google Earth»</ref>.

== Історія ==
До створення [[Каховське водосховище|Каховського водосховища]] та забудови Запоріжжя, слугувала південно-східною межею Великого Лугу й [[Хортиця|Хортиці]]. Була притокою річки [[Мокра Московка]]. З'єднувалася з основним річищем Дніпра численними протоками: [[Закутна (річка)|Закутна]], [[Бандура (річка)|Бандура]], [[Мірошник (річка)|Мірошник]], [[Домаха (річка, Запорізька область)|Домаха]]<ref name="кушугум"/>. Впадала у річку Кінську, поблизу села [[Скельки (Василівський район)|Скельки]], утворюючи озера [[Дурний Лиман]] та [[Кушугумське (озеро)|Кушугумське]]<ref>{{Cite web|url=http://etomesto.com/map-rkka_l-36-b/?x=35.168451&y=47.453745|title=Карта РККА L-36 (Б) • 1 км. Запорожская, Херсонская и Днепропетровская области|website=etomesto.com|рік=1941}}</ref>.

Про місцевість, де нині місто Запоріжжя, 96-річний дід Нагірний у 1884 році розказував [[Новицький Яків Павлович|Якову Новицькому]], між іншим, таке:
{{Цитата|Там, де річка Московка впадає в Дніпро, від неї одбивається протока, що сполучається з Дніпром і відразу ж відходить од нього в ліву руку. Та протока зветься Кушугумом. Відмежувавшись од Московки й Дніпра, Кушугум тече до німецької колонії Шенвіза, а далі попід степовими горами на південь до злиття з річкою Кінською. Ширина Кушугуму невелика, але глибина за весняної повіді сягає трьох сажнів, так що в нього заходять навіть берлини з вантажем. У першу повінь (березень) вода з Московки тече Кушугумом до Дніпра, а за другої (квітень-травень) Кушугумом тече Дніпрова вода. Восени Кушугум подекуди пересихає й поділяється на плеса<ref name="кушугум">[https://zp.gov.ua/upload/editor/adrian-kashhenko-velikiy-lug-zaporozkiy-.pdf Великий Луг Запорозький] // Адріан Кащенко.</ref>.}}

Зі спогадів відомого українського істормка Якова Новицького:
{{Цитата|...я побачив невеличку річку Кушугум, що виходила з ріки Мокра Московка, яка впадала в ріку Конку під селом Скельками, після п'ятдесяти верст течії...<ref>{{Cite web|url=https://svit.in.ua/stat/st64.htm |title=Локалізації витоків біблійних мітологічних сюжетів на території України|website=svit.in.ua}}</ref>.}}

У червні 2023 року, через [[підрив Каховської ГЕС]], суттєво знизився рівень води в річці, вода відійшла від берегів на декілька метрів<ref>{{Cite web|url=https://suspilne.media/503974-nemozlivo-divitisa-na-ce-bez-sliz-ziteli-zaporizza-pro-stan-ricki-dnipro-pisla-pidrivu-kahovskoi-ges/|title=«Неможливо дивитися на це без сліз», — жителі Запоріжжя про стан річки Дніпро після підриву Каховської ГЕС (фоторепортаж)|website=suspilne.media|date=2023-06-12}}</ref>. Станом на липень 2023 року колись глибоководна річка Кушугум, в селищах [[Кушугум]] та [[Балабине]], наразі суттєво обміліло. Наразі вода подекуди продовжує відходити, але частково русло річки устаткувалося. Дно річки Кушугум продовжує осушуватися з утворенням островів й нових рельєфів<ref>{{Cite web|url=http://1news.zp.ua/rakushki-lyagushki-i-ostrova-kak-segodnya-vyglyadit-kogda-to-glubokovodnaya-reka-kushugum/|title=Мушлі, жаби й острови: як сьогодні виглядає колись глибоководна річка Кушугум (фото)|website=1news.zp.ua|date=2023-07-17}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist|2}}

== Джерела ==
* [https://shron1.chtyvo.org.ua/Zheliezniak_Iryna/Slovnyk_hidronimiv_Ukrainy.pdf? Словник гідронімів України] — К.: Наукова думка, 1979. — С. 307

{{Портали|Географія|Гідрологія}}

[[Категорія:Малі річки України]]
[[Категорія:Річки Запорізької області]]
[[Категорія:Притоки Дніпра]]
[[Категорія:Річки Запоріжжя]]
[[Категорія:Річки Запорізького району]]
[[Категорія:Статті про річки Запорізької області без зображення в картці]]

title: Кушугум

Витік: м. Запоріжжя

Гирло: Каховське водосховище

Басейн: р. Дніпро

Країни: Україна

Регіон: Запорізька область

Район: Запорізький район

Довжина: 15 км


text:
# Live in Philly 2010
Live in Philly 2010 é o primeiro álbum ao vivo da banda de hard rock americana Halestorm, O álbum foi disponibilizado para pré-venda em 21 de outubro de 2010, mas não foi lançado até 16 de novembro de 2010. Esta performance ao vivo foi gravada no TLA na Filadélfia, Pensilvânia em 30 de abril de 2010.

## Faixas
| N.º | Título                     | Duração |  |
| 1.  | "It's Not You"             | 5:55    |  |
| 2.  | "Innocence"                | 4:14    |  |
| 3.  | "Bet U Wish U Had Me Back" | 3:34    |  |
| 4.  | "Love/Hate Heartbreak"     | 5:24    |  |
| 5.  | "I'm Not An Angel"         | 4:41    |  |
| 6.  | "Familiar Taste of Poison" | 5:18    |  |
| 7.  | "Boom City"                | 5:21    |  |
| 8.  | "Nothing to Do with Love"  | 4:08    |  |
| 9.  | "Dirty Work"               | 3:48    |  |
| 10. | "I Get Off"                | 3:49    |  |
| 11. | "Tell Me Where It Hurts"   | 4:07    |  |
| 12. | "Better Sorry Than Safe"   | 3:42    |  |

## Faixas (DVD)[1]
1. "Intro." –
2. "It's Not You" –
3. "What Were You Expecting" –
4. "Innocence" –
5. "Bet U Wish U Had Me Back" –
6. "Love/Hate Heartbreak" –
7. "I'm Not An Angel" –
8. "Familiar Taste of Poison" –
9. "Boom City" –
10. "Nothing to Do with Love" –
11. "Dirty Work" –
12. "I Get Off" –
13. "Tell Me Where It Hurts" –
14. "Better Sorry Than Safe" –

wikiname: ptwiki

title: Live in Philly 2010

in_language: pt

wikitext:
{{Info/Álbum
| Nome          = Live in Philly 2010
| Tipo          = ao vivo
| Artista       = [[Halestorm]]
| Capa          = Halestorm LiveinPhilly2010.jpg
| Fundo         =
| Lançado       = {{Data de início|2010|11|16}}
| Gravado       =
| Gênero        = [[Hard rock]]
| Duração       =
| Gravadora     = [[Atlantic Records]]
| Produtor      =
| Crítica       = * Mojo Radio {{avaliação-10|9.5}} [http://mojoradio.us/cd-review-halestorm-live-in-philly-2010/ ver]
| Último álbum  = ''[[Halestorm (álbum)|Halestorm]]''
(2009)Track listing
| Este álbum    = '''''Live in Philly 2010'''''
 (2010)
| Próximo álbum = ''[[ReAnimate: The Covers]]''
 (2011)
}}
'''Live in Philly 2010''' é o primeiro [[álbum ao vivo]] da [[banda musical|banda]] de [[hard rock]] [[Estados Unidos|americana]] [[Halestorm]], O álbum foi disponibilizado para pré-venda em 21 de outubro de 2010, mas não foi lançado até 16 de novembro de 2010.<ref name="track listing">{{citar web|url = http://www.halestormrocks.com/blog/pre-order-live-in-philly-2010-now/ |título= Pre–order "Live in Philly 2010" now! |publicado= HalestormRocks.com |acessodata= 2010-10-21 |data= 2010-10-21}}</ref> Esta performance ao vivo foi gravada no TLA na [[Filadélfia]], [[Pensilvânia]] em 30 de abril de 2010.

== Faixas ==
{{Lista de faixas|título1 = It's Not You|duração1 = 5:55|título2 = Innocence|duração2 = 4:14|título3 = Bet U Wish U Had Me Back|duração3 = 3:34|título4 = Love/Hate Heartbreak|duração4 = 5:24|título5 = I'm Not An Angel|duração5 = 4:41|título6 = Familiar Taste of Poison|duração6 = 5:18|título7 = Boom City|duração7 = 5:21|título8 = Nothing to Do with Love|duração8 = 4:08|título9 = Dirty Work|duração9 = 3:48|título10 = I Get Off|duração10 = 3:49|título11 = Tell Me Where It Hurts|duração11 = 4:07|título12 = Better Sorry Than Safe|duração12 = 3:42
}}

==Faixas (DVD)<ref name="track listing" />==
# "Intro." –
# "It's Not You" –
# "What Were You Expecting" –
# "Innocence" –
# "Bet U Wish U Had Me Back" –
# "Love/Hate Heartbreak" –
# "I'm Not An Angel" –
# "Familiar Taste of Poison" –
# "Boom City" –
# "Nothing to Do with Love" –
# "Dirty Work" –
# "I Get Off" –
# "Tell Me Where It Hurts" –
# "Better Sorry Than Safe" –

{{referências}}

{{esboço-álbum|Halestorm}}
{{Halestorm}}
{{Portal3|Música}}
{{DEFAULTSORT:Live In Philly 2010}}
[[Categoria:Álbuns de Halestorm]]
[[Categoria:Álbuns ao vivo de 2010]]

title: Álbum ao vivo de Halestorm

Lançamento: 16 de novembro de 2010

Gênero(s): Hard rock

Gravadora(s): Atlantic Records

title: Cronologia de Halestorm

| | Halestorm (2009)Track listing |: | ReAnimate: The Covers (2011) |


text:
# بيت عاصم (نهم)

تعديل مصدري - تعديل

بيت عاصم هي إحدى قرى عزلة الحنشات بمديرية نهم التابعة لمحافظة صنعاء، بلغ تعداد سكانها 257 نسمة حسب تعداد اليمن لعام 2004.

wikiname: arwiki

title: بيت عاصم (نهم)

in_language: ar

wikitext:
{{منطقة يمنية
|الاسم الرسمي       = قرية بيت عاصم
|اسم2              =
| البلد            = {{اليمن}}
|صورة المدينة      =
|تعليق الصورة      =
|حجم الصورة        =
|علم               =
|تعليق علم         =
|شعار              =
|تعليق شعار        =
|اللقب             =
|تاريخ التأسيس     =
|خريطة المدينة      =
|تعليق على الخريطة  =

|المحافظة =  [[صنعاء (محافظة)|محافظة صنعاء]]
|العاصمة=
| نوع = قرية
<!-- التقسيم الإداري في الحضر -->
|المديرية=[[مديرية نهم]]
|المدينة=
|الحي=

<!-- التقسيم الإداري في الريف -->
|العزلة=[[عزلة الحنشات (صنعاء)|عزلة الحنشات]]
|القرية=
|مساحة الأرض        =
|مساحة المياه       =
|ارتفاع            =
|المساحة الكلية     =
<!-- تعداد 2004 -->

|تعداد 2004   =  257
|الذكور 2004            = 121
|الإناث 2004          =136
|الكثافة 2004  =
|عدد المساكن 2004       = 22
|عدد الأسر 2004          = 24

<!-- اسقاط 2014 -->
| إسقاط 2014 = 345
| الذكور 2014 =162
| الإناث 2014 =182
|الكثافة 2014  =
| عدد الأسر 2014 =32
| عدد المساكن 2014 =29

|خط العرض          =
|خط الطول         =
|خريطة البلد       = اليمن
|غرينتش توقيت صيفي =
|التوقيت           = [[توقيت اليمن]]
|فرق التوقيت       =+3
|الرمز البريدي      =
|الرمز الهاتفي      =
|الموقع الرسمي     =

}}
'''بيت عاصم''' هي إحدى قرى [[عزلة الحنشات (صنعاء)|عزلة الحنشات]] بمديرية [[مديرية نهم|نهم]] التابعة [[صنعاء (محافظة)|لمحافظة صنعاء]]، بلغ تعداد سكانها 257 نسمة حسب [[تعداد اليمن (2004)|تعداد اليمن لعام 2004]].<ref>{{استشهاد ويب
|مسار = https://www.yemenna.com/index.php?go=guide&op=show_pri&ide=22
|عنوان = الدليل الشامل - محافظة صنعاء - مديرية نهم - عزلة الحنشات
|تاريخ الوصول = 2019-11-21
|موقع = www.yemenna.com
|مسار أرشيف = https://web.archive.org/web/20191121201234/yemenna.com/index.php?go=guide&op=show_pri&ide=22
|تاريخ أرشيف = 2019-11-21
}}</ref>

==مراجع وروابط خارجية==
{{مراجع|2}}
*[https://archive.today/20121205045456/http://www.world-gazetteer.com/wg.php?x=1350803059&men=gadm&lng=en&des=gamelan&geo=-242&srt=do2n&col=abcdefghinoq&msz=1500&va=x World Gazetteer:Yemen]
* [https://web.archive.org/web/20120505071755/http://www.cso-yemen.org/ الجهاز المركزي للإحصاء بالجمهورية اليمنية]
* [https://web.archive.org/web/20191030204014/http://yemen-nic.info/ المركز الوطني للمعلومات باليمن]
{{قرى محافظة صنعاء}}
{{محافظات اليمن}}

{{قرى مديرية نهم}}
{{شريط بوابات|صنعاء|تجمعات سكانية|جغرافيا|اليمن}}
{{بذرة صنعاء}}
[[تصنيف:قرى عزلة الحنشات]]
[[تصنيف:قرى مديرية نهم]]


text:
# Sartha
Sartha é um gênero de traça pertencente à família Arctiidae.

title: Sartha

wikitext:
{{Revisão}}
{{Info/Taxonomia
| nome         = ''Sartha''
| imagem       =
| imagem_legenda=
| estado       =
| reino        = [[Animalia]]
| filo         = [[Artrópode|Arthropoda]]
| classe       = [[Insetos|Insecta]]
| ordem        = [[Lepidoptera]]
| família      = [[Arctiidae]]
| género       = '''''Sartha'''''
| género_autoridade=
| subdivisão_nome = Espécies
| subdivisão   = {{centro|Ver texto}}
| sinónimos    = ''Namanganum''
}}
'''''Sartha''''' é um gênero de [[Lepidoptera|traça]] pertencente à família [[Arctiidae]].<ref>{{Citar web|url = https://www.gbif.org/species/1768202 |título = Sartha |obra = [[Global Biodiversity Information Facility|Sistema Global de Informação sobre Biodiversidade]] |língua = en |acessodata = 17 de agosto de 2019}}</ref>

<!-- == Descrição == -->
<!-- == Distribuição == -->

== Referências ==
<references/>

== Bibliografia ==
* Bates DL, Fenton MB (1990) Aposematism or startle? Predators learn their responses to the defenses of prey. ''Can J Zool'' 68:49–52
* Dunning DC, Krüger M (1995) Aposematic sounds in African moths. ''Biotropica'' 27:227–231
* Dunning DC, Acharya L, Merriman CB, Ferro LD (1992) Interactions between bats and arctiid moths. ''Can J Zool'' 70:2218–2223
* Fullard JH, Fenton MB, Simmons JA (1979) Jamming bat echolocation: the clicks of arctiid moths.'' Can J Zool'' 57:647–649
* William Conner (ed.). (2009). ''Tiger moths and woolly bears : behavior, ecology, and evolution of the Arctiidae.'' [[Oxford University Press]]: [[New York City|New York]]. ISBN 9780195327373

== Ligações externas ==
* [http://www.nhm.ac.uk/jdsml/research-curation/projects/butmoth/GenusList3.dsml?searchPageURL=index.dsml&SUPERFAMIL=&FAMILYqtype=starts+with&FAMILY=arctiidae&SUBFAMILYqtype=starts+with&SUBFAMILY=&TRIBEqtype=starts+with&TRIBE=&SUBTRIBEqtype=starts+with&SUBTRIBE=&GENUSqtype=starts+with&GENUS=&AUTHORqtype=starts+with&AUTHOR=&YEARqtype=equals&YEAR=&sort=GENUS Natural History Museum - Lepidoptera - catálogo de nomes genéricos]

{{Esboço-lepidóptero}}
{{Taxonbar}}

[[Categoria:Noctuíneos]]

title: Classificação científica

Reino: Animalia

Filo: Arthropoda

Classe: Insecta

Ordem: Lepidoptera

Família: Arctiidae

Género: Sartha

title: Espécies

Espécies: Ver texto

title: Sinónimos

Sinónimos: Namanganum


text:
# Геворкян, Виолетта Георгиевна
Виоле́тта Гео́ргиевна Геворкя́н (арм. Վիոլետա Գեորգիևնա Գևորկյան; 5 августа 1944, Тбилиси — 19 июня 2024, Лос-Анджелес, Калифорния) — советская, армянская и американская актриса

. Народная артистка Армянской ССР (1987).

## Биография и карьера
Виолетта Георгиевна Геворкян родилась 5 августа 1944 года в Тбилиси, Грузинская ССР, СССР, в семье военного. В 1966 году семья Геворкян поселились в Ереване, где вскоре поступила в только что открывшийся Драматический театр им. Рачьи Капланяна и сыграла в нём около двадцати ролей.
Свою первую главную роль Геворкян исполнила в спектакле «Дневник Анны Франк». Она прославилась ролью Агун в пьесе Гранта Матевосяна «Осеннее солнце», в котором, начиная с 1980 года, сыграла около 700 раз.
В 1988 году Геворкян участвовала в Кинофестивале в Баку и подверглась резкой критике со стороны коллег. По её словам, она поехала в Баку, чтобы рассказать представителям других народов о зверствах и массовых убийствах, произошедших в Сумгаите, но в Армении её сочли предательницей, и в 1991 году она переехала и обосновалась в США. После переезда она сыграла в спектакле Татевик Капланян «Мой сладкий мальчик», посвящённом покойному сыну Капланян. В 2003 году появилась в эпизоде телесериала «Клиент всегда мёртв».
Геворкян умерла 20 июня 2024 года в Лос-Анджелесе, штат Калифорния, не дожив полтора месяца до своего 80-летия.

## Фильмография
| Год  |    | Русское название         | Оригинальное название    | Роль            |
| ---- | -- | ------------------------ | ------------------------ | --------------- |
| 1979 | ф  | Бабушкин внук            | —                        | Асмик Калошан   |
| 1979 | ф  | Живите долго             | —                        | Виктория        |
| 1981 | тф | Все возрасты покорны     | —                        | —               |
| 1983 | ф  | Зажжённый фонарь         | —                        | Вера Ходжабекян |
| 1994 | ки | Plumbers Don’t Wear Ties | Plumbers Don’t Wear Ties | мать Джона      |
| 2003 | с  | Клиент всегда мёртв      | Six Feet Under           | Анаид Ованесян  |
| 2010 | с  | Лос                      | Los                      | Геня            |

wikiname: ruwiki

title: Геворкян, Виолетта Георгиевна

in_language: ru

wikitext:
{{Однофамильцы}}
{{Кинематографист}}
'''Виоле́тта Гео́ргиевна Геворкя́н''' ({{lang-hy|Վիոլետա Գեորգիևնա Գևորկյան}}; {{ВД-Преамбула}}) — [[Союз Советских Социалистических Республик|советская]], [[Армения|армянская]] и [[Соединённые Штаты Америки|американская]] {{актриса|СССР|Армении|США|театра СССР|театра США|телевидения США|XX века|XXI века}}. [[Народный артист Армянской ССР|Народная артистка Армянской ССР]] (1987).

== Биография и карьера ==
Виолетта Георгиевна Геворкян родилась 5 августа 1944 года в [[Тбилиси]], [[Грузинская Советская Социалистическая Республика|Грузинская ССР]], [[Союз Советских Социалистических Республик|СССР]], в семье военного. В 1966 году семья Геворкян поселились в [[Ереван]]е, где вскоре поступила в только что открывшийся Драматический театр им. Рачьи Капланяна и сыграла в нём около двадцати ролей.

Свою первую главную роль Геворкян исполнила в спектакле «Дневник Анны Франк». Она прославилась ролью Агун в пьесе [[Матевосян, Грант Игнатьевич|Гранта Матевосяна]] «Осеннее солнце», в котором, начиная с 1980 года, сыграла около 700 раз.

В 1988 году Геворкян участвовала в Кинофестивале в [[Баку]] и подверглась резкой критике со стороны коллег. По её словам, она поехала в Баку, чтобы рассказать представителям других народов о зверствах и массовых убийствах, произошедших в [[Сумгаитский погром|Сумгаите]], но в [[Армения|Армении]] её сочли предательницей, и в 1991 году она переехала и обосновалась в [[США]]. После переезда она сыграла в спектакле Татевик Капланян «Мой сладкий мальчик», посвящённом покойному сыну Капланян. В 2003 году появилась в эпизоде телесериала «[[Клиент всегда мёртв]]».

Геворкян умерла 20 июня 2024 года в [[Лос-Анджелес]]е, штат [[Калифорния]], не дожив полтора месяца до своего 80-летия<ref>{{Cite web |url=https://www.imdb.com/name/nm0315369/?ref_=nmbio_ov/ |title=Violetta Gevorkyan - IMDb |access-date=2024-08-26 |archive-date=2025-01-25 |archive-url=https://web.archive.org/web/20250125060742/https://www.imdb.com/name/nm0315369/?ref_=nmbio_ov/ |url-status=live }}</ref>.

== Фильмография ==
{{ВФильмеВерх}}
{{ВФильме|1979|[[Бабушкин внук]]|—|Асмик Калошан}}
{{ВФильме|1979|Живите долго|—|Виктория}}
{{ВтФильме|1981|Все возрасты покорны|—|{{abbr|—|часть «Такой долгожданный день»|0}}}}
{{ВФильме|1983|[[Зажжённый фонарь]]|—|Вера Ходжабекян}}
{{ВИгре|1994|[[Plumbers Don’t Wear Ties]]|Plumbers Don’t Wear Ties|{{abbr|мать Джона|неподвижные изображения|0}}}}
{{ВСериале|2003||[[Клиент всегда мёртв]]|Six Feet Under|{{comment|Анаид Ованесян|Эпизод: «I’m Sorry, I’m Lost»}}}}
{{ВСериале|2010||Лос|Los|{{abbr|Геня|14 эпизодов|0}}}}
{{ВФильмеНиз}}

== Примечания ==
{{примечания}}

{{ВС}}

[[Категория:Киноактрисы СССР]]
[[Категория:Киноактрисы США]]
[[Категория:Народные артисты Армянской ССР]]
[[Категория:Иммигрировавшие в США из Армении]]

title: Виолетта Георгиевна Геворкян

Дата рождения: 5 августа 1944

Место рождения: - Тбилиси, Грузинская ССР, СССР

Место смерти: - Лос-Анджелес, Калифорния, США

Гражданство: - СССР - Армения - США

Профессия: театральная актриса, киноактриса, телеактриса

Награды: народный артист Армянской ССР


text:
# Бесс (марка)
Бесс — марка, якою в середні віки користувалися чеканники золота, ділиться на 24 подвійні секстули, які нині називають грецьким словом «кератіон». Подвійна секстула (карат) ділиться на 4 напівсекстули, які називаються гранами; кожна напівсекстула (гран) — на 3 четверні сілікви.
Марка (бесса), якою важили срібло, ділиться двояким чином: або марка ділиться на 12 частин, з яких кожна важить 5 драхм і 1 скрупул, така маса була відома також під назвою гульденгрош, його, в свою чергу, ділять на 24 четверні сілікви, які називаються г р е н х е н.
Або марка ділиться на 16 напівунцій, які називають лотами, а лот, в свою чергу ділиться на 18 четверні сілікв, або гранул (гренхен), або марка ділиться на ті ж 16 напівунцій (лотів), з яких кожна, в свою чергу, ділиться на 4 драхми, а кожна драхма — на 4 пфеніга.

wikiname: ukwiki

title: Бесс (марка)

in_language: uk

wikitext:
'''Бесс''' — [[марка]], якою в [[середні віки]] користувалися чеканники золота, ділиться на 24 подвійні [[секстула|секстули]], які нині називають грецьким словом «кератіон». Подвійна секстула ([[Карат (маса)|карат]]) ділиться на 4 напівсекстули, які називаються гранами; кожна напівсекстула ([[Гран (одиниця)|гран]]) — на 3 четверні [[Сіліква (одиниця ваги)|сілікви]].

Марка (бесса), якою важили [[срібло]], ділиться двояким чином: або марка ділиться на 12 частин, з яких кожна важить 5 драхм і 1 скрупул, така маса була відома також під назвою [[гульденгрош]], його, в свою чергу, ділять на 24 четверні сілікви, які називаються г р е н х е н.

Або марка ділиться на 16 напівунцій, які називають лотами, а лот, в свою чергу ділиться на 18 четверні сілікв, або гранул (гренхен), або марка ділиться на ті ж 16 напівунцій (лотів), з яких кожна, в свою чергу, ділиться на 4 драхми, а кожна драхма — на 4 пфеніга.

== Джерела ==
* [https://web.archive.org/web/20060503001639/http://archimedes.mpiwg-berlin.mpg.de/cgi-bin/toc/toc.cgi?step=thumb&dir=agric_remet_001_la_1556 Full text of De Re Metallica]
[[Категорія:Історія гірничої справи]]


text:
# Malek Bensmaïl
 (avril 2021).
Si vous disposez d'ouvrages ou d'articles de référence ou si vous connaissez des sites web de qualité traitant du thème abordé ici, merci de compléter l'article en donnant les références utiles à sa vérifiabilité et en les liant à la section « Notes et références ».
 (avril 2021).
La mise en forme du texte ne suit pas les recommandations de Wikipédia : il faut le « wikifier ».
Les points d'amélioration suivants sont les cas les plus fréquents. Le détail des points à revoir est peut-être précisé sur la page de discussion.
- Les titres sont pré-formatés par le logiciel. Ils ne sont ni en capitales, ni en gras.
- Le texte ne doit pas être écrit en capitales (les noms de famille non plus), ni en gras, ni en italique, ni en « petit »…
- Le gras n'est utilisé que pour surligner le titre de l'article dans l'introduction, une seule fois.
- L'italique est rarement utilisé : mots en langue étrangère, titres d'œuvres, noms de bateaux, etc.
- Les citations ne sont pas en italique mais en corps de texte normal. Elles sont entourées par des guillemets français : « et ».
- Les listes à puces sont à éviter, des paragraphes rédigés étant largement préférés. Les tableaux sont à réserver à la présentation de données structurées (résultats, etc.).
- Les appels de note de bas de page (petits chiffres en exposant, introduits par l'outil «  Source ») sont à placer entre la fin de phrase et le point final[comme ça].
- Les liens internes (vers d'autres articles de Wikipédia) sont à choisir avec parcimonie. Créez des liens vers des articles approfondissant le sujet. Les termes génériques sans rapport avec le sujet sont à éviter, ainsi que les répétitions de liens vers un même terme.
- Les liens externes sont à placer uniquement dans une section « Liens externes », à la fin de l'article. Ces liens sont à choisir avec parcimonie suivant les règles définies. Si un lien sert de source à l'article, son insertion dans le texte est à faire par les notes de bas de page.
- La présentation des références doit suivre les conventions bibliographiques. Il est recommandé d'utiliser les modèles {{Ouvrage}}, {{Chapitre}}, {{Article}}, {{Lien web}} et/ou {{Bibliographie}}. Le mode d'édition visuel peut mettre en forme automatiquement les références.
- Insérer une infobox (cadre d'informations à droite) n'est pas obligatoire pour parachever la mise en page.

Pour une aide détaillée, merci de consulter Aide:Wikification.
Si vous pensez que ces points ont été résolus, vous pouvez retirer ce bandeau et améliorer la mise en forme d'un autre article.
Malek Bensmaïl, né en 1966 à Constantine (Algérie), est un réalisateur algérien.

## Biographie
Dans les années 1980, en Algérie, il réalise des films essais en super 8. Après des études de cinéma à Paris suivi d’un stage dans les studios de Lenfilm à Saint-Pétersbourg, il consacre sa filmographie au documentaire, entièrement engagé sur son pays. Il dessine à travers ses films du réel les contours d’une humanité complexe : démocratie, modernité-tradition, langage, identité, société.
En 1996, il réalise Territoire(s), un essai documentaire sur les violences archaïques en Algérie et dans le monde arabe et les violences post-modernes en Occident. Entre création vidéo et documentaire, le film remporte quelques prestigieux prix internationaux comme le Loupbar, prix de la meilleure découverte documentaire au Festival du nouveau cinéma à Montréal ou le prix Télévision à Avança/ Porto. Territoire(s) est projeté dans le monde entier. La même année, pour Canal+, il réalise un court-métrage entre fiction et documentaire, qui raconte l'autodérision des spectateurs vis-à-vis de la télévision unique : Algerian TV Show, il réalise aussi une des émissions culte Culture Pub sur l'Algérie[réf. nécessaire].
Il consacre l'année 1998 à la musique. Malek Bensmaïl brosse un portrait dans son film Décibled de cinq musiciens algériens qui en exil derrière l’arbre Raï cache la forêt.
Il coréalise en 1999 un film sur Mohammed Boudiaf, le président algérien qui fut assassiné, six mois après son retour d'exil de 30 ans. Le film Boudiaf, un espoir assassiné est déprogrammé par Arte avant d'être re-programmé quelques mois plus tard, pour ne pas gêner l'élection présidentielle algérienne de 1999.
Il réalise en 2000 Des vacances malgré tout, qui remporte le prix du Patrimoine au Festival du Cinéma du réel.
En 2001, il réalise un court-métrage de fiction Dêmokratia diffusé sur Arte et la BBC, adaptation très libre d'Une peine à vivre de Mimouni, une fable sur la machinerie de la dictature et du pouvoir absolu.
En 2002, il réalise Plaisirs d'Eau, les bains de ce monde flottant, un film sur le rapport de l'homme avec les bains. Le hasard qui va inexorablement rapprocher quatre personnages à travers le monde dont les vies vont être liées par la passion de l'eau et des bains.
En 2003, il coréalise avec le journaliste Thierry Leclere Algérie(s), Algeria's Bloody year, un film documentaire d'investigation en deux volets qui éclaire et montre à travers des archives et des entretiens inédits de personnalités du gouvernement, de l’armée, des islamistes, de la société civile, la descente aux enfers du peuple algérien et décortique les maux qui ont fait basculer le pays dans la terreur.
Le film Algérie(s) en deux épisodes est édité aux Éditions Montparnasse.
En 2004, il rend hommage à son père, l'un des fondateurs de la psychiatrie algérienne en réalisant Aliénations, un film tourné au plus près des malades mentaux et de leurs familles. Le film est un succès international et remporte quelques prix internationaux prestigieux tels que le grand prix des Bibliothèques au Festival du Cinéma du Réel à Paris, le Grand Prix du documentaire à la Biennale des Cinémas Arabes à Paris ou le Magnolia Award du meilleure documentaire au Festival international de Shanghai et reçoit le prix spécial du jury au Fespaco.
En 2005, il réalise le film Le Grand Jeu, sur la campagne présidentielle algérienne de 2004 qui a réélu Abdelaziz Bouteflika à 85%. Le film est interdit d'antenne. Le film est censuré à ce jour en France et en Algérie. Un débat important autour de cette censure et des liens politiques algéro-français, fut organisé à la SCAM avec Le Canard enchaîné[réf. nécessaire].
Il réalise en 2008 La Chine est encore loin, un long-métrage documentaire cinématographique.
En 2009, il est Lauréat de la Villa Kujoyama à Kyoto (Villa Médicis Asie) et participe à la Cinéfondations, au festival de Cannes avec son scénario de fiction Odysseys.
En 2010, il signe pour la case Infrarouge de France 2 un documentaire Guerres secrètes du FLN en France, un film référence sur les stratégies du FLN, le second front en France et la guerre fratricide entre FLN et MNA. Une mise en perspective historique sur une histoire méconnue.
2012, il coréalise avec M. Colonna un documentaire pour France 3 et la RTBF, sur l'année de l'indépendance algérienne : 1962, de l'Algérie française à l'Algérie algérienne.
En 2013, il réalise Ulysse, le brûleur de frontières et la mer blanche du milieu pour l'exposition inaugurale Méditerranées/ Marseille, capitale culturelle de l'Europe 2013 (Commissaire de l'exposition : Yolande Bacot).
En 2014, Malek Bensmail dirige l'atelier documentaire à La Fémis.
En 2015, il réalise pour le cinéma Contre-pouvoirs. Une plongée au sein de la rédaction d'El Watan à Alger, durant les dernières présidentielles qui ont validé le 4e mandat de Bouteflika. Première Mondiale à Locarno Film festival.
En 2017, en s’appuyant sur de nombreux témoignages et des archives exceptionnelles, le nouveau film La Bataille d'Alger, un film dans l'Histoire, opère, soixante ans plus tard, un retour passionnant sur un film mythique, qui n’a cessé de s’enrichir avec l’Histoire, La Bataille d'Alger de Gillo Pontecorvo. Il est invité par les prestigieuses universités américaines : Columbia University, Johns Hopkins University et Yale University. Le film est présenté dans quelques salles en Algérie[réf. nécessaire].
Depuis, 2020, nommé Membre de l'Académie des Oscars.
Des Master Class autour de ses films sont organisées à travers le monde dans les universités, festivals et ateliers de formations.
A venir en 2024, l'adaptation du roman de Kamel Daoud, Meursault Contre enquête avec Hiam Abbas, Dali Benssalah, Ahmed Benaissa, Nabil Asli, Raphael Thierry, Amina Ben Smaïl, Brahim Derris.

## Filmographie
- 1994 : L'Après-Ceausescu, documentaire.
- 1996 : Territoire(s), essai documentaire de 28 min.
- 1997 : Algerian TV Show, court-métrage fiction/documentaire de 13 min pour Canal+.
- 1998 : DéciBled, documentaire de 52 min.
- 1999 : Boudiaf, un espoir assassiné, documentaire de 60 min, coréalisé avec N. Zuric.
- 2000 : Des vacances malgré tout, documentaire long-métrage de 68 min.
- 2001 : Dêmokratia, court-métrage fiction de 20 min.
- 2002 : Plaisirs d’eau, les bains de ce monde flottant, long-métrage documentaire de 76 min.
- 2003 : Algérie(s), documentaire en deux parties de 80 min.
- 2004 : Aliénations, long-métrage réalisé pour le cinéma (2005), 1 h 45 min.
- 2005 : Le Grand Jeu, long-métrage documentaire de 90 min.
- 2008 : La Chine est encore loin, long-métrage réalisé pour le cinéma (2010), 120 min.
- 2010 : Guerres secrètes du FLN en France, documentaire de 70 min pour la case infrarouge de France 2.
- 2012 : 1962, de l'Algérie Française à l'Algérie algérienne. 2 × 60 min, coréalisé avec M. Colonna pour France 3 et la RTBF.
- 2013 : Ulysse, le brûleur de frontières et la mer blanche du milieu. 10 × 6 min et 1 × 60 min. Film/installation réalisé pour l'exposition inaugurale Méditerrannées, Marseille, Capitale culturelle de l'Europe.
- 2015 : Contre-Pouvoirs, long-métrage réalisé pour le cinéma (2016), 97 min.
- 2017 : La Bataille d'Alger, un film dans l'Histoire, documentaire de 118 min.
- 2021 : Toute l'Algérie du monde, documentaire de 50 min.
- 2021 Meursault contre enquête

## Distinctions

### Récompenses
- Cinéma du réel, 2001 : Prix du Patrimoine pour Des vacances malgré tout.
- Cinéma du réel, 2004 : Prix des Librairies pour Aliénations.
- Festival des trois continents, 2008 : Prix Spécial du Jury pour La Chine est encore loin.
- Festival international du film documentaire de Munich, 2010 : Documentary Film Award of the Bavarian Broadcasting Corporation pour La Chine est encore loin[3].

### Nominations
- Festival des trois continents, 2008 : Montgolfière d'Or pour La Chine est encore loin.
- Festival international du film de Dubaï, 2008 : Muhr Arab Award pour La Chine est encore loin.
- Festival international de films de Fribourg, 2009 : Grand Prix pour La Chine est encore loin.
- Journées cinématographiques de Carthage, 2015 : Tanit d'or pour Contre-Pouvoirs.
- Festival international du film documentaire de Taïwan (en), 2016 : International Competition et Next generation Award pour Contre-Pouvoirs.
- Journées cinématographiques de Carthage, 2017 : Tanit d'or pour La Bataille d'Alger, un film dans l'Histoire[3].

wikiname: frwiki

title: Malek Bensmaïl

in_language: fr

wikitext:
{{à sourcer|date=avril 2021}}
{{à wikifier|date=avril 2021}}
{{Infobox Biographie2
|charte=réalisateur}}

'''Malek Bensmaïl''', né en [[1966]] à [[Constantine (Algérie)|Constantine]] ([[Algérie]]), est un [[réalisateur]] [[Algérie|algérien]].

== Biographie ==
Dans les années 1980, en Algérie, il réalise des films essais en [[super 8]]<ref>{{Lien web |titre=Portrait de Malek Bensmaïl (interview) |url=http://bed.bzh/fr/portraits-realisateurs/malek-bensmail/ |site=bed.bzh |consulté le=16 avril 2021}}</ref>. Après des études de cinéma à Paris suivi d’un stage dans les studios de Lenfilm à Saint-Pétersbourg, il consacre sa filmographie au documentaire, entièrement engagé sur son pays. Il dessine à travers ses films du réel les contours d’une humanité complexe : démocratie, modernité-tradition, langage, identité, société<ref>{{Lien web |titre=Malek Bensmaïl |url=http://www.film-documentaire.fr/4DACTION/w_liste_generique/C_4149_F |site=film-documentaire.fr}}</ref>.

En 1996, il réalise ''Territoire(s)'', un essai documentaire sur les violences archaïques en Algérie et dans le monde arabe et les violences post-modernes en Occident. Entre création vidéo et documentaire, le film remporte quelques prestigieux prix internationaux comme le Loupbar, prix de la meilleure découverte documentaire au [[Festival du nouveau cinéma]] à Montréal ou le prix Télévision à Avança/ Porto. Territoire(s) est projeté dans le monde entier. La même année, pour Canal+, il réalise un court-métrage entre fiction et documentaire, qui raconte l'autodérision des spectateurs vis-à-vis de la télévision unique : ''Algerian TV Show'', il réalise aussi une des émissions culte ''[[Culture Pub]]'' sur l'Algérie{{référence nécessaire}}.

Il consacre l'année 1998 à la musique. Malek Bensmaïl brosse un portrait dans son film ''Décibled'' de cinq musiciens algériens qui en exil derrière l’arbre [[Raï]] cache la forêt.

Il coréalise en 1999 un film sur [[Mohammed Boudiaf]], le président algérien qui fut assassiné, six mois après son retour d'exil de 30 ans. Le film ''Boudiaf, un espoir assassiné'' est déprogrammé par Arte avant d'être re-programmé quelques mois plus tard, pour ne pas gêner l'élection présidentielle algérienne de 1999.

Il réalise en 2000 ''Des vacances malgré tout'', qui remporte le prix du Patrimoine au Festival du Cinéma du réel.

En 2001, il réalise un court-métrage de fiction ''Dêmokratia'' diffusé sur [[Arte]] et la [[BBC]], adaptation très libre d'''Une peine à vivre'' de Mimouni, une fable sur la machinerie de la dictature et du pouvoir absolu.

En 2002, il réalise ''Plaisirs d'Eau, les bains de ce monde flottant'', un film sur le rapport de l'homme avec les bains. Le hasard qui va inexorablement rapprocher quatre personnages à travers le monde dont les vies vont être liées par la passion de l'eau et des bains.

En 2003, il coréalise avec le journaliste Thierry Leclere ''Algérie(s)'', ''Algeria's Bloody year'', un film documentaire d'investigation en deux volets qui éclaire et montre à travers des archives et des entretiens inédits de personnalités du gouvernement, de l’armée, des islamistes, de la société civile, la descente aux enfers du peuple algérien et décortique les maux qui ont fait basculer le pays dans la terreur.
Le film ''Algérie(s)'' en deux épisodes est édité aux Éditions Montparnasse.

En 2004, il rend hommage à son père, l'un des fondateurs de la [[psychiatrie]] algérienne en réalisant ''Aliénations'', un film tourné au plus près des malades mentaux et de leurs familles. Le film est un succès international et remporte quelques prix internationaux prestigieux tels que le grand prix des Bibliothèques au Festival du Cinéma du Réel à Paris, le Grand Prix du documentaire à la Biennale des Cinémas Arabes à Paris ou le Magnolia Award du meilleure documentaire au Festival international de Shanghai et reçoit le prix spécial du jury au [[Festival panafricain du cinéma et de la télévision de Ouagadougou|Fespaco]].

En 2005, il réalise le film ''Le Grand Jeu'', sur la campagne présidentielle algérienne de 2004 qui a réélu [[Abdelaziz Bouteflika]] à 85%. Le film est interdit d'antenne. Le film est censuré à ce jour en France et en Algérie. Un débat important autour de cette censure et des liens politiques algéro-français, fut organisé à la SCAM avec ''Le Canard enchaîné''{{référence nécessaire}}.

Il réalise en 2008 ''La Chine est encore loin'', un long-métrage documentaire cinématographique.

En 2009, il est Lauréat de la ''Villa Kujoyama'' à Kyoto (Villa Médicis Asie) et participe à la Cinéfondations, au festival de Cannes avec son scénario de fiction ''Odysseys.''

En 2010, il signe pour la case Infrarouge de France 2 un documentaire ''Guerres secrètes du FLN en France'', un film référence sur les stratégies du FLN, le second front en France et la guerre fratricide entre FLN et MNA. Une mise en perspective historique sur une histoire méconnue.

2012, il coréalise avec M. Colonna un documentaire pour France 3 et la RTBF, sur l'année de l'indépendance algérienne : ''1962, de l'Algérie française à l'Algérie algérienne''.

En 2013, il réalise ''Ulysse, le brûleur de frontières et la mer blanche du milieu'' pour l'exposition inaugurale ''Méditerranées''/ Marseille, capitale culturelle de l'Europe 2013 (Commissaire de l'exposition : Yolande Bacot).

En 2014, Malek Bensmail dirige l'atelier documentaire à [[La Fémis]].

En 2015, il réalise pour le cinéma ''Contre-pouvoirs''. Une plongée au sein de la rédaction d'El Watan à Alger, durant les dernières présidentielles qui ont validé le {{4e}} mandat de Bouteflika. Première Mondiale à Locarno Film festival.

En 2017, en s’appuyant sur de nombreux témoignages et des archives exceptionnelles, le nouveau film ''La Bataille d'Alger, un film dans l'Histoire,'' opère, soixante ans plus tard, un retour passionnant sur un film mythique, qui n’a cessé de s’enrichir avec l’Histoire, ''La Bataille d'Alger'' de Gillo Pontecorvo. Il est invité par les prestigieuses universités américaines : Columbia University, Johns Hopkins University et Yale University. Le film est présenté dans quelques salles en Algérie{{référence nécessaire}}.

Depuis, 2020, nommé Membre de l'Académie des Oscars.

Des Master Class autour de ses films sont organisées à travers le monde dans les universités, festivals et ateliers de formations.

A venir en 2024, l'adaptation du roman de Kamel Daoud, Meursault Contre enquête avec Hiam Abbas, Dali Benssalah, Ahmed Benaissa, Nabil Asli, Raphael Thierry, Amina Ben Smaïl, Brahim Derris.

==Filmographie==
*[[1994 au cinéma|1994]] : ''L'Après-Ceausescu'', documentaire.
*[[1996 au cinéma|1996]] : ''Territoire(s)'', essai documentaire de 28 min.
*[[1997 au cinéma|1997]] : ''Algerian TV Show'', court-métrage fiction/documentaire de 13 min pour [[Canal+]].
*[[1998 au cinéma|1998]] : ''DéciBled'', documentaire de 52 min.
*[[1999 au cinéma|1999]] : ''Boudiaf, un espoir assassiné'', documentaire de 60 min, coréalisé avec N. Zuric.
*[[2000 au cinéma|2000]] : ''Des vacances malgré tout'', documentaire long-métrage de 68 min.
*[[2001 au cinéma|2001]] : ''Dêmokratia'', court-métrage fiction de 20 min.
*[[2002 au cinéma|2002]] : ''Plaisirs d’eau, les bains de ce monde flottant'', long-métrage documentaire de 76 min.
*[[2003 au cinéma|2003]] : ''Algérie(s)'', documentaire en deux parties de 80 min.
*[[2004 au cinéma|2004]] : ''Aliénations'', long-métrage réalisé pour le cinéma (2005), 1 h 45 min.
*[[2005 au cinéma|2005]] : ''Le Grand Jeu'', long-métrage documentaire de 90 min.
*[[2008 au cinéma|2008]] : ''[[La Chine est encore loin]]'', long-métrage réalisé pour le cinéma (2010), 120 min.
*[[2010 au cinéma|2010]] : ''Guerres secrètes du FLN en France'', documentaire de 70 min pour la case infrarouge de [[France 2]].
*[[2012 au cinéma|2012]] : ''1962, de l'Algérie Française à l'Algérie algérienne.'' {{dunité|2|60|min}}, coréalisé avec M. Colonna pour [[France 3]] et la [[Radio-télévision belge de la Communauté française|RTBF]].
*[[2013 au cinéma|2013]] : ''Ulysse, le brûleur de frontières et la mer blanche du milieu''. {{dunité|10|6|min}} et {{dunité|1|60|min}}. Film/installation réalisé pour l'exposition inaugurale ''Méditerrannées'', Marseille, Capitale culturelle de l'Europe.
*[[2015 au cinéma|2015]] : ''Contre-Pouvoirs'', long-métrage réalisé pour le cinéma (2016), 97 min.
*[[2017 au cinéma|2017]] : ''La Bataille d'Alger, un film dans l'Histoire'', documentaire de 118 min.
*[[2021 au cinéma|2021]] : ''Toute l'Algérie du monde'', documentaire de 50 min.
* 2021 Meursault contre enquête

== Distinctions==
===Récompenses===
* [[Cinéma du réel]], 2001 : ''Prix du Patrimoine'' pour ''Des vacances malgré tout''.
* [[Cinéma du réel]], 2004 : ''Prix des Librairies'' pour ''Aliénations''.
* [[Festival des trois continents]], 2008 : ''Prix Spécial du Jury'' pour ''La Chine est encore loin''.
* [[Festival international du film documentaire de Munich]], 2010 : ''Documentary Film Award of the Bavarian Broadcasting Corporation'' pour ''La Chine est encore loin''<ref name="awards">{{Lien web |langue=en |titre=Malek Bensmaïl, Awards |url=https://www.imdb.com/name/nm1656176/awards?ref_=nm_awd |site=imdb.com |consulté le=16 avril 2021}}</ref>.

=== Nominations===
* [[Festival des trois continents]], 2008 : ''Montgolfière d'Or'' pour ''La Chine est encore loin''.
* [[Festival international du film de Dubaï]], 2008 : ''Muhr Arab Award'' pour ''La Chine est encore loin''.
* [[Festival international de films de Fribourg]], 2009 : ''Grand Prix'' pour ''La Chine est encore loin''.
* [[Journées cinématographiques de Carthage]], 2015 : ''Tanit d'or'' pour ''Contre-Pouvoirs''.
* {{Lien|lang=en|trad=Taiwan International Documentary Festival|fr=Festival international du film documentaire de Taïwan}}, 2016 : ''International Competition'' et ''Next generation Award'' pour ''Contre-Pouvoirs''.
* [[Journées cinématographiques de Carthage]], 2017 : ''Tanit d'or'' pour ''La Bataille d'Alger, un film dans l'Histoire''<ref name="awards" />.

==Références==
{{Références}}

== Liens externes ==
{{Liens}}
* [https://fr.unesco.org/courier/2018-3/filmer-reel-ca-peut-deranger-ca-fait-grandir Filmer le réel, ça peut déranger, mais ça fait grandir (Entretien avec le ''Courrier de l'UNESCO'')]
* [http://www.malekbensmail.com Site officiel]
*[http://www.ina.fr/video/VDD12000501 Entretien avec ''Les Cahiers du cinéma'']

{{Portail|cinéma algérien|cinéma français|réalisation}}

{{DEFAULTSORT:Bensmail, Malek}}
[[Catégorie:Documentariste algérien]]
[[Catégorie:Naissance en 1966]]
[[Catégorie:Naissance à Constantine]]

title: Biographie

Naissance: 1966 · Constantine

Nationalité: algérienne

Activités: Réalisateur de cinéma, scénariste


text:
# Busto do Cardeal Escoubleau de Sourdis
O Busto do Cardeal Escoubleau de Sourdis é um retrato escultural produzido pelo artista italiano Gian Lorenzo Bernini. Confeccionado em 1622, foi encomendado por Fraçois Escoubleau de Sourdis, arcebispo de Bordeaux, para a igreja de Chartreuse. Atualmente, encontra-se no Musée d'Aquitaine em Bordeaux, França.

title: Busto do Cardeal Escoubleau de Sourdis

wikitext:
{{Info/Obra de arte
|título=Busto do Cardeal Escoubleau de Sourdis
|imagem=Le cardinal François de Sourdis par Le Bernin.jpg
|imagem-tamanho=220px
|artista=[[Gian Lorenzo Bernini]]
|ano=1622
|género=Escultura de mármore
|altura=74 cm
|largura=60 cm
|profundidade=32 cm
|museu=Musée d'Aquitaine
|cidade=[[Bordeaux]]
}}
O '''''Busto do Cardeal Escoubleau de Sourdis''''' é um [[Busto|retrato escultural]] produzido pelo artista italiano [[Gian Lorenzo Bernini]]. Confeccionado em 1622,<ref>{{Citar livro|sobrenome=Wittkower |nome=Rudolf |título=Gian Lorenzo Bernini: The Sculptor of the Roman Baroque |publicado=Phaidon Press |local=Londres |ano=1955 |isbn=9780714837154 |páginas=238-239}}</ref> foi encomendado por Fraçois Escoubleau de Sourdis, arcebispo de Bordeaux, para a igreja de Chartreuse. Atualmente, encontra-se no Musée d'Aquitaine em [[Bordeaux]], [[França]].<ref>{{Citar web |url=http://tice33.ac-bordeaux.fr/Ecolien/LinkClick.aspx?fileticket=E%2BpnpwMvq24%3D&tabid=2584&mid=5189&language=fr-FR |título=Musée d’Aquitaine |língua=fr |acessodata=30 de abril de 2018 |publicado=Académie Bourdeaux |wayb=20180430175404}}</ref>

{{Referências}}

== Bibliografia ==
* {{Citar livro|sobrenome=Avery |nome=Charles |título= Bernini: Genius of the Baroque |publicado=Thames and Hudson |local=Londres |ano=1997 |isbn=9780500286333}}
* {{Citar livro|sobrenome=Baldinucci |nome=Filippo |título=The Life of Bernini |publicado=Pennsylvania State University Press |ano=2006 |isbn=9780271730769}}
* {{Citar livro|sobrenome=Bernini |nome=Domenico |título=The Life of Giano Lorenzo Bernini |publicado=Pennsylvania State University Press |ano=2011 |isbn=9780271037486}}
* {{Citar livro|sobrenome=Dempsey |nome=Charles |título=Inventing the Renaissance Putto |publicado=University of North Carolina |ano=2000 |isbn=9780807826164}}
* {{Citar livro|sobrenome=Mormando |nome=Franco |título=Bernini: His Life and His Rome |publicado=University of Chicago Press |local=Chicago |ano=2011 |isbn=9780226538525}}

{{esboço-escultura}}

{{Gian Lorenzo Bernini}}

[[Categoria:Obras da década de 1620]]
[[Categoria:Esculturas do século XVII]]
[[Categoria:Bustos de Bernini]]

title: Busto do Cardeal Escoubleau de Sourdis

Autor: Gian Lorenzo Bernini

Género: Escultura de mármore

Dimensões: 74 cm × 60 cm

Localização: Musée d'Aquitaine, Bordeaux

title: Gian Lorenzo Bernini

Escultura: 1610s A Cabra Amalthea com o Infante Júpiter e um Fauno · Busto de Giovanni Battista Santoni · Um fauno provocado por crianças · Martírio de São Lourenço · São Sebastião · Busto do Papa Paulo V · Eneias, Anquise e Ascânio · Busto de Giovanni Vigevano · Alma Danada · Alma abençoada · Busto de Camilla Barbadoni 1620s Busto de Carlo Antonio del Pozzo · Neptuno e Tritão · O Rapto de Proserpina · Apolo e Dafne · Busto do Papa Gregório XV · Baldaquino da Basílica de São Pedro · Caridade com quatro filhos · David · Busto de Alessandro Peretti di Montalto · Santa Bibiana · Busto do Papa Urbano VIII · Busto do Monsenhor Pedro de Foix Montoya · Busto do Cardeal Roberto Bellarmine · Busto do Cardeal Giovanni Dolfin · Busto do Cardeal Escoubleau de Sourdis · Busto de Antonio Cepparelli · Busto do Cardeal Melchior Klesl · Dois Anjos no Santo Agostinho · Busto de Francesco Barberini · Busto de Antonio Barberini · Busto dos Cardeais Agostino e Pietro Valier · Tumba do Papa Urbano VIII · São Longuinho · Hermafrodita Dormindo (colchão) 1630s Estátua de Carlo Barberini · Busto do Cardeal Scipione Borghese · Tumba da Condessa Matilde da Toscana · Pasce Oves Meas · Busto de Costanza Bonarelli · Bustos de Paolo Giordano e Isabella Orsini · Estátua do Papa Urbano VIII · Busto do Rei Carlos I · Busto de Thomas Baker · Medusa 1640s Busto do Cardeal Richilieu · Memorial de Alessandro Valtrini · Memorial de Ippolito Merenda · Memorial de Maria Raggi · A verdade descoberta pelo tempo · Busto do Papa Leão X · O Êxtase de Santa Teresa · Capela Raimondi · Noli Me Tangere 1650s Busto do Papa Inocêncio X · Busto de Francesco I d’Este · Visão de Constantino · Cátedra de São Pedro · São Jerónimo e Maria Madalena 1660s Estátua de Alexandre VII · Busto de Alexandre VII · Obelisco do Elefante · Anjo com coroa de espinhos · Anjo com a Inscrição · Busto de Gabriele Fonseca · Busto de Luís XIV · Estátua equestre do Rei Luís XIV 1670s Beata Ludovica Albertoni · Túmulo do Papa Alexandre VII · Estátua do Papa Clemente X

Arquitetura e · fontanários: Praça de São Pedro · Fontes da Praça de São Pedro · Fontana della Barcaccia · Fonte do Tritão · Fontana delle Api · Fontana dei Quattro Fiumi · Fontana del Moro

title: 1610s


text:
# George Somerset
George Fitzroy Henry Somerset (ur. 18 września 1857 w Londynie, zm. 24 października 1921 w Llandenny) – brytyjski arystokrata i polityk, najstarszy syn Richarda Somerseta, 2. barona Raglan, i lady Georgiany Lygon, córki 4. hrabiego Beauchamp.
Jego ojcem chrzestnym był król Hanoweru Jerzy V. George kształcił się w Eton College oraz w Royal Military Academy Sandhurst. W latach 1874–1879 był Page of Honour królowej Wiktorii.
W 1870 r. rozpoczął służbę w Grenadier Guards. Brał udział w II wojnie brytyjsko-afgańskiej w latach 1878–1880. Po śmierci ojca w 1884 r. odziedziczył tytuł 3. barona Raglan i zasiadł w Izbie Lordów. W latach 1900–1902 był podsekretarzem stanu w ministerstwie wojny. W latach 1902–1918 był gubernatorem porucznikiem wyspy Man. Był kawalerem Krzyża Kawalerskiego Orderu Łaźni i Krzyża Wielkiego Orderu Imperium Brytyjskiego.
28 lutego 1883 r. poślubił Ethel Ponsonby (zm. 22 czerwca 1940), córkę Waltera Ponsonbyego, 7. hrabiego Bessborough, i lady Louisy Eliot, córki 3. hrabiego St Germans. George i Ethel mieli razem trzech synów i trzy córki:
- FitzRoy Richard Somerset (10 czerwca 1885 – 14 września 1964), 4. baron Raglan
- Wellesley FitzRoy Somerset (13 czerwca 1887 – 26 lutego 1969), ożenił się z Lesley Vivian, miał dzieci
- Ethel Georgiana Frances Somerset (4 czerwca 1889 – 16 listopada 1932), żona Williama Douglasa, miała dzieci
- Frederica Susan Katherine Somerset (31 sierpnia 1891 – 16 czerwca 1967), żona Bertrama Halletta, nie miała dzieci
- Nigel FitzRoy Somerset (27 grudnia 1893 – 7 lutego 1990), ożenił się z Phyllis Irwin, miał dzieci
- Ivy Felicia Somerset (30 marca 1897 – marzec 1986), żona Raymonda Careya, nie miała dzieci

Lord Ragland zmarł w 1921 r. Jego następcą został jego najstarszy syn.

wikiname: plwiki

title: George Somerset

in_language: pl

wikitext:
'''George Fitzroy Henry Somerset''' (ur. [[18 września]] [[1857]] w [[Londyn]]ie, zm. [[24 października]] [[1921]] w [[Llandenny]]) – brytyjski arystokrata i polityk, najstarszy syn [[Richard Somerset|Richarda Somerseta, 2. barona Raglan]], i lady Georgiany Lygon, córki [[Henry Lygon (4. hrabia Beauchamp)|4. hrabiego Beauchamp]].

Jego ojcem chrzestnym był [[Władcy Brunszwiku i Hanoweru|król Hanoweru]] [[Jerzy V (król Hanoweru)|Jerzy V]]. George kształcił się w [[Eton College]] oraz w [[Royal Military Academy Sandhurst]]. W latach 1874–1879 był Page of Honour [[Władcy brytyjscy|królowej]] [[Wiktoria (królowa Wielkiej Brytanii)|Wiktorii]].

W 1870 r. rozpoczął służbę w [[Grenadier Guards]]. Brał udział w [[Wojny angielsko-afgańskie|II wojnie brytyjsko-afgańskiej]] w latach 1878–1880. Po śmierci ojca w 1884 r. odziedziczył tytuł 3. barona Raglan i zasiadł w [[Izba Lordów|Izbie Lordów]]. W latach 1900–1902 był podsekretarzem stanu w ministerstwie wojny. W latach 1902–1918 był gubernatorem porucznikiem wyspy [[Wyspa Man|Man]]. Był kawalerem Krzyża Kawalerskiego [[Order Łaźni|Orderu Łaźni]] i Krzyża Wielkiego [[Order Imperium Brytyjskiego|Orderu Imperium Brytyjskiego]].

28 lutego 1883 r. poślubił Ethel Ponsonby (zm. 22 czerwca 1940), córkę [[Walter Ponsonby, 7. hrabia Bessborough|Waltera Ponsonbyego, 7. hrabiego Bessborough]], i lady Louisy Eliot, córki [[Edward Eliot (hrabia)|3. hrabiego St Germans]]. George i Ethel mieli razem trzech synów i trzy córki:
* [[FitzRoy Somerset (4. baron Raglan)|FitzRoy Richard Somerset]] (10 czerwca 1885 – 14 września 1964), 4. [[baron Raglan]]
* Wellesley FitzRoy Somerset (13 czerwca 1887 – 26 lutego 1969), ożenił się z Lesley Vivian, miał dzieci
* Ethel Georgiana Frances Somerset (4 czerwca 1889 – 16 listopada 1932), żona Williama Douglasa, miała dzieci
* Frederica Susan Katherine Somerset (31 sierpnia 1891 – 16 czerwca 1967), żona Bertrama Halletta, nie miała dzieci
* Nigel FitzRoy Somerset (27 grudnia 1893 – 7 lutego 1990), ożenił się z Phyllis Irwin, miał dzieci
* Ivy Felicia Somerset (30 marca 1897 – marzec 1986), żona Raymonda Careya, nie miała dzieci

Lord Ragland zmarł w 1921 r. Jego następcą został jego najstarszy syn.

== Linki zewnętrzne ==
* [http://www.thepeerage.com/p3482.htm#i34819 thepeerage.com]

{{SORTUJ:Somerset, George}}
[[Kategoria:Absolwenci Eton College]]
[[Kategoria:Beaufortowie]]
[[Kategoria:Brytyjscy politycy]]
[[Kategoria:Brytyjscy oficerowie]]
[[Kategoria:Odznaczeni Orderem Imperium Brytyjskiego]]
[[Kategoria:Odznaczeni Orderem Łaźni]]
[[Kategoria:Urodzeni w 1857]]
[[Kategoria:Zmarli w 1921]]
[[Kategoria:Gubernatorzy porucznicy Wyspy Man]]


text:
# Pong Pha
Tambon Pong Pha (Thai: โป่งผา) is een tambon in Amphoe Mae Sai in Thailand. De tambon had in 2005 8348 inwoners en bestaat uit 12 mubans.

wikiname: nlwiki

title: Pong Pha

in_language: nl

wikitext:
{{Infobox tambon Thailand
| naam = Pong Pha
| alnaam = โป่งผา
| foto =
| onderschrift =
| changwat = [[Changwat Chiang Rai|Chiang Rai]]
| amphoe = [[Amphoe Mae Sai|Mae Sai]]
| inwoners = 8348
| census = 2005
| aantal mubans = 12
| lat_deg = 20
| lat_min = 21
| lat_sec = 58
| lon_deg = 99
| lon_min = 53
| lon_sec = 3
}}
'''Tambon Pong Pha''' ([[Thai (taal)|Thai]]: โป่งผา) is een [[tambon]] in [[Amphoe Mae Sai]] in [[Thailand]]. De tambon had in 2005 8348 inwoners en bestaat uit 12 [[muban]]s.

{{Appendix|2=
* {{Bronvermelding anderstalige Wikipedia|taal=en|titel=Mae Sai District)}}
}}
{{Coor title dms|20|21|58.3|N|99|53|2.73|E|scale:50000_region:TH}}

{{DEFAULTSORT:Pong Pha}}
[[Categorie:Tambon van Chiang Rai]]

title: Pong Pha

District: Mae Sai

Provincie: Chiang Rai

title: Basisgegevens

Portaal: Zuidoost-Azië