text:
# Батурин
Бату́рин (МФА: [bɐˈturen] ( прослухати)) — місто в Україні, у Ніжинському районі Чернігівської області. Знаходиться на річці Сейм (басейн Дніпра), за 23 км на пн. сх. від залізничної станції Бахмач-Пасажирський. Статус міста надано 2008 року. Населення — 2406 мешканців (1 січня 2022).
Батурин відіграв значну роль в історії України. У 1669—1708 та 1750—1764 роках місто було резиденцією гетьманів Лівобережної України, з ним пов'язана діяльність таких визначних політичних лідерів часів Гетьманщини, як Дем'ян Ігнатович, Іван Самойлович, Іван Мазепа, Пилип Орлик, Кирило Розумовський.
У 2001 р. Батурин внесено до Списку історичних населених місць України.
На території міста розташовані пам'ятки та об'єкти культурної спадщини, що формують Національний історико-культурний заповідник «Гетьманська столиця».

## Природні умови
Батурин розташований у межах крайньої південно-східної частини Чернігівського Полісся, на лівому березі річки Сейму, у зоні поступового переходу від поліських до лісостепових ландшафтів, чим зумовлена різноманітність комплексу природних умов та ресурсів.
У геоструктурному відношенні територія відноситься до Дніпровсько-Донецької западини, виповненої потужною товщею (декілька кілометрів) осадових відкладень крейди, палеогену та четвертинних. Останні представляють інженерно-геологічний шар і мають потужність у межах міста понад 10—50 м.
Орогідрографічні умови та літологія материнських порід зумовили формування в межах міста ґрунтів: на терасах — опідзолені сірі та темно-сірі на лесовидних суглинках, на заплаві та низьких терасах — лучні та дернові глеюваті та глеєві на алювіальних відкладах, у тому числі в комплексі з пісками слабо задернованими. Механічний склад ґрунтів легкий — від піщаного до глинисто-піщаного. Загалом рівень родючості ґрунтів високий.
Геоморфологічно територія являє собою низовинну моренно-зандрову слабо хвилясту рівнину з невеликими лесовими островами, розчленовану сучасною долиною р. Сейм. Абсолютні відмітки поверхні в межах міста змінюються від 115 до 125 м на заплаві до 150 м на терасах. Заплава річки бугриста, пересічена старицями, озерами та заболоченими зниженнями рельєфу. Загальний ухил поверхні спостерігається як у бік річки, так і на південь.
Гідрологічна мережа території представлена р. Сейм (ліва притока р. Десни), яка перетинає місто в напрямку з південного сходу на північний захід, та озерами.
Однією з найбільших водойм міста є озеро Шовковиця, розташоване в проточній балці в південній частині Батурина. Води озера здавна відомі цілющими властивостями у лікуванні зору людей і використовувались у XIX ст. для лікування військових. Район «Шовковиця» існував у дореволюційний період як курортна зона.
Рельєф території Батурина характеризується як рівнинний, слабо розчленований пологими балками та блюдцеподібними пониженнями. Основна територія міста розташована на плато вододілу Сейму, що являє собою височину, найвищі позначки рельєфу якої розташовано в районах Степанівської та Базарної гір. Долина Сейму та яружно-балкових урочищ складають систему просторових комплексів різного таксономічного рангу.
В південній околиці міста знаходиться гідрологічний заказник місцевого значення Білинне.

## Назва
Найімовірніше, назва походить від руського діалектного «батура» — башта, вежа, або від тюркського імені Батур (Патур, Петер, Петро або за іншою версію Батир — богатир), серед носіїв якого є відомі князі-мурзи часів Золотої Орди.
Назва Батурин не зустрічається в давньоруських літописах, але згадка 1625 р. «городища Батурин» в указі королівської канцелярії Речі Посполитої майже одночасно з літописними городищами Ніжин, Бахмач та ін., дозволяє припускати, що і Батурин зберіг свою первісну назву.

## Історія

### Давнє замешкання
Археологічні розкопки на території заповідника «Гетьманська столиця», що проводилися після 1995 року, довели, що Батурин - місто з тисячолітньою історією.
Про давнє заселення теренів Батурина свідчать матеріали ранньої залізної доби (юхнівська культура), ранньослов'янських київської і колочинської культур, сіверянські (роменська культура) і давньоруські старожитності XII — середини XIII ст.

### XVII століття
У 1625 р. на «городищі Батурин» з дозволу польської коронної адміністрації поляки-колоністи заклали місто — збудували Батуринську фортецю, навколо якої з'явилися не укріплені передмістя.
Під час Національної революції 1648—1676 (на початку літа 1648) Батурин перейшов під контроль Війська Запорозького. Він став центром сотні.
У 1663 в Батурині між представниками царського уряду та гетьманом Іваном Брюховецьким підписано Батуринські статті.

### Перший гетьманський період (1669—1708)
У 1669—1708 місто було офіційною резиденцією гетьманів Дем'яна Ігнатовича, Івана Самойловича та Івана Мазепи. Набуття специфічних столичних функцій змінило життєвий устрій міста. Була облаштована гетьманська резиденція. Її споруди знаходилися у Малому (Цитадель Батуринської фортеці) і Великому (Фортеця) місті та на околиці (Гончарівка, заміська резиденція І. Мазепи та Обмачівський гетьманський двір). У місті розмістилася гетьманська гвардія та корпус московських стрільців. Кілька разів на рік у Батурині збиралися старшинські ради.
У часи перебування у Батурині гетьманської резиденції значно збільшилася площа міської забудови. У межах укріплень та на передмістях збудовано кілька храмів (собор Живоначальної Трійці, церкви Покрови Пресвятої Богородиці, Воскресіння Христового, Св. Миколи, Введення Пресвятої Богородиці), жоден із яких не зберігся. Місто було значним торговим центром, розвивалися ремесла та млинарство. На початку XVIII ст. чисельність населення Батурина сягнула 10 тис.
В останній чверті XVII ст. Батурин стає значним культурним центром. Осередком культури і духовності був Батуринський Миколо-Крупицький монастир, який розбудовували козацька старшина та гетьмани. Ігуменами обителі були відомі діячі православ'я Димитрій Ростовський (Туптало), Гедеон Одорський, Іларіон Мигура та ін.
2 листопада 1708, після переходу І. Мазепи на бік шведського короля Карла XII, Батурин захоплений московським військом під командуванням князя Олександра Меншикова. Місто було вщент зруйновано, а більшість мешканців знищено.
За наказом Петра I гетьманську резиденцію перенесено до міста Глухова.

### Міжгетьманський період (1708—1750)
1726 цариця Катерина I подарувала Батурин Олександру Меншикову. Після 1727 місто знову переведене в ранг державних. За указом цариці Анни Іоанівни 1740 р. Батурин відійшов у відання полкових командирів кінної лейб-гвардії для обслуговування кінного заводу, розміщеного у Батуринській волості.

### Другий гетьманський період (1750—1803)
Після обрання на гетьманство 1750 Кирило Розумовський дістає указ цариці Єлизавети Петрівни про розбудову Батурина і повернення до нього гетьманської резиденції. У 2-й половині XVIII ст. місто переживало часи піднесення, інтенсивної забудови. Було споруджено кілька цегельних заводів, суконну мануфактуру, свічкову фабрику. На Сеймі діяли водяні млини. Розвивалися торгівля (ярмарки, базари, лавки, шинки) та винокуріння. У Батурині було відкрито першу лікарню — стаціонар на 15 ліжок.
Збудовано кам'яні Покровську і Воскресенську церкви, два палацово-паркові ансамблі К. Розумовського.
Ліквідація гетьманства 1764 пригальмувала розвиток Батурина.
Тут доживав свого віку гетьман Кирило Розумовський, який помер у Батурині 9 січня 1803 р. і похований у Воскресенський церкві — усипальниці.
З ліквідацією у 1781 році Ніжинського полку Батурин став волосним центром і залишався в цьому статусі до 1918 р.

### XIX століття
У 1843 в Батурині побував Тарас Шевченко.
У 2-й половині XIX ст. Батурин лишився осторонь залізниць і певною запорукою його розвитку стало перебування (з 1860-х) на околиці містечка літніх таборів піхотних, артилерійських і кавалерійських військових формувань. 1873 табори відвідав російський імператор Олександр II. Загалом військові табори під Батурином, за винятком часу Першої і Другої світових воєн, функціонували до початку 2000-х.

### Перша половина XX століття
Під час громадянської війни в Росії в районі Батурина велися бої між Добровольчею армією і Червоною гвардією.
Перша сільськогосподарська артіль, що з'явилася в Батурині з приходом більшовицької влади, мала назву «імені Леніна». Згодом утворено колгоспи: «імені Сталіна», «імені Будьоного», «Червоний маяк», «імені Шевченка». Всі вони пройшли шлях укрупнення, а після об'єднання з колгоспом «імені Комінтерну» сусіднього села Матіївка, у Батурині залишився один колгосп — «XXI з'їзду КПРС» (скорочено — «XXI партз'їзд»). У 1991 р. він змінив назву на «Присеймів'я».
З 1932 р. в Батурині діяв пенькозавод. У 1933 р. відкрито середню школу, у 1934 р. — електростанцію і кінотеатр, у 1935 — маслозавод.
Під час організованого радянською владою Голодомору 1932—1933 років померло щонайменше 117 жителів міста.

### Друга світова війна
З вересня 1941 по вересень 1943 р. Батурин був окупований нацистськими військами. Під час Другої світової війни знищено 6 споруд підприємств та закладів і 35 будинків житлового фонду. На 1946 р. житлова забудова села була представлена переважно одноповерховими дерев'яними будинками під солом'яними дахами.

### Радянська доба
Станом на 1946 р. в Батурині діяли: райвиконком, райком партії, районний земельний відділ, відділ технічних культур, відділ тваринництва, районний ЗАГС, районний фінансовий відділ, редакція газети «Сталінський шлях» (пізніше — «Ленінський шлях»), районний відділ комунального господарства, районний відділ шляхів, районна прокуратура, насіннєва лабораторія, контора зв'язку, банк, суд, ощадкаса, районна споживспілка, заготскот, МВС, МДБ, військкомат, радіовузол, райком ЛКСМ, сільська рада, заготзерно, школа, бібліотека, клуб, лікарня, амбулаторія, аптека, ветеринарна амбулаторія.
Великої промисловості не було. Працював пенькозавод, який згодом перепрофілювали на льонозавод. Також працювали райпромкомбінат, харчовий комбінат, маслозавод та МТС, цегельний завод. За смт було закріплено два лісництва.
У 1970 р. основними підприємствами селища були: льонозавод, молокозавод, харчокомбінат, об'єднання «Сільгосптехніка», цегельний завод.

### Новітні часи
У зв'язку з розпаюванням сільськогосподарських земель у середині 1990-х на базі угідь місцевого колгоспу «Присеймів'я» було створене Приватно-орендне підприємство «Присеймів'я». По ньому землі сільськогосподарського призначення брали в оренду ще кілька підприємств (ТОВ «Батуринське» та інші).
Станом на 2000 р. у Батурині перестали функціонувати льонопереробний завод, цегельний завод, молокозавод, «Сільгосптехніка» і «Сільгоспхімія», харчовий комбінат та інші невеликі виробництва.
Планувальна структура Батурина залишилася майже без змін. Багатоквартирне будівництво не проводилось з 1990 р. Сучасна забудова — одноповерхова садибна, з великими присадибними ділянками.
Масштабні будівельні роботи у Батурині розпочалися у 2003 р., після прийняття Урядом України «Комплексної програми збереження пам'яток Державного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця» і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури смт Батурина». Було здійснено газифікацію міста, прокладено новий водогін. У 2007 р. завершилася реконструкція Батуринського міського будинку культури. У 2008 р. прокладено нове асфальтне покриття по вул. Гетьманській та імені В. Ющенка.
У 2008 р. Батурин отримав статус міста районного значення, у грудні 2016 р. став центром Батуринської об'єднаної територіальної громади.

## Символіка
Опис герба міста Батурина: в малиновому полі золоте серце, із вписаним малиновим козацьким хрестом; обабіч серця срібні: з правого боку зірка, з лівого — півмісяць, обернений рогами вправо, над ним — синя хоругва із золотим древком.
Опис прапора міста Батурина: прямокутне полотнище синього кольору із співвідношенням сторін 1:1 (згідно з еталоном 100 × 100 см). У центрі прапора малиновий козацький хрест, обабіч якого срібні: з правого боку зірка, з лівого — півмісяць, обернений рогами вправо. По периметру, окрім сторони від древка, полотнище обрамлене лиштвою жовтого кольору, розмір якої складає 1/10 загальних розмірів.

## Вулиці Батурина
Більшість вулиць носять назви на честь українських гетьманів, видатних уродженців міста, а також культурних і державних діячів.

## Населення
| 1906 | 1942 | 1944 | 1979 | 2001 | 2014 | 2017 | 2022 |
| ---- | ---- | ---- | ---- | ---- | ---- | ---- | ---- |
| 5822 | 2439 | 3112 | 3654 | 3078 | 2652 | 2571 | 2406 |

### Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
| Мова            | Кількість | Відсоток |
| --------------- | --------- | -------- |
| українська      | 2906      | 94.78%   |
| російська       | 98        | 3.20%    |
| ромська         | 56        | 1.83%    |
| румунська       | 3         | 0.10%    |
| білоруська      | 1         | 0.03%    |
| інші/не вказали | 2         | 0.06%    |
| Усього          | 3066      | 100%     |

## Охорона здоров'я
У 2018 р. в Батурині діяли Паліативне відділення № 1 Бахмацької центральної районної лікарні та Батуринська лікарська амбулаторія КЗ «Бахмацький районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Бахмацької районної ради Чернігівської області.

## Освіта
- Батуринський дошкільний навчальний заклад «Віночок» (ясла-садок) Батуринської міської ради. Адреса — вул. В. Ющенка, 47.
- Батуринська загальноосвітня школа I—III ступенів імені Григорія Орлика[21]. Адреса — вул. В. Ющенка, 47.
- Батуринська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат I—II ступенів[22] працювала у 1961—2020 роках. Адреса — вул. Партизанська, 1.

## Пошта, зв'язок, банківська сфера
У місті поштові послуги надають такі компанії: філія національного оператора УДППЗ «Укрпошта» та Нова Пошта.
У Батурині 5-значні телефонні номери. Код міста 04635. Оператор фіксованого зв'язку — ВАТ «Укртелеком».
Послуги стільникового зв'язку тут надають оператори: Київстар, Vodafone та lifecell. Місто має покриття 3G та 4G мобільного зв'язку.
Працюють банкомати Ощадбанку та ПриватБанку.

## Транспорт
Через Батурин пролягають автошляхи М02 та Р61.
Попри те, що у місті немає автовокзалу, налагоджене міжміське та приміське автобусне сполучення.
Міського громадського транспорту у Батурині немає.
Найближчі залізничні станції — Бахмач-Пасажирський і Конотоп.

## Національний заповідник «Гетьманська столиця»
14 червня 1993 р. постановою Уряду створено державний історико-культурний заповідник «Гетьманська столиця».
У 2003—2005 та 2008—2009 роках велася реставрація і відбудова пам'яток Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця»: Будинку генерального судді В. Кочубея, Воскресенської церкви-усипальниці К. Розумовського, Воскресенської церковнопарафіяльної школи (розташовано музей археології Батурина), Цитаделі Батуринської фортеці, палацово-паркового ансамблю гетьмана Кирила Розумовського.
10 квітня 2004 року, через 296 років від дня трагедії, на могилах загиблих було встановлено Хрест (скульптори Анатолій Гайдамака та Микола Обезюк).
У 2008 р., під час роботи Міжнародного симпозиуму скульптури в камені «Батурин — 2008» за підтримки Президента України Віктора Ющенка, що проходив у селищі Седневі на Чернігівщині, для Батурина було створено ряд скульптур, які прикрасили вулиці міста.
У 2008—2009 роках збудовано Покровську церкву. У 2011 р. — каплицю Святого Миколая.

## Пам'ятки історії та культури, музеї
- Будинок-музей генерального судді Василя Кочубея
- Палац гетьмана Кирила Розумовського
- Козацький двір
- Музей археології Батурина
- Цитадель Батуринської фортеці
- Кочубеївський парк
- Парк біля палацу К. Розумовського
- Церква Воскресіння Господнього
- Покровська церква
- Замкова церква Воскресіння Господнього
- Каплиця Святого Миколая
- Пам'ятники Батурина.

Див. також Батуринська фортеця, Батуринська трагедія, Національний історико-культурний заповідник «Гетьманська столиця».

## Батурин запрошує
Козацьке свято
- 1990—2013 витоком цього щорічного масового культурно-розважального заходу був культурологічний похід «Дзвін-90», що розпочався 21 липня 1990 року і тривав кілька днів. Влітку 1991 року за ініціативи Товариства української мови, Народного Руху та інших патріотичних організацій проводився комплекс заходів під символічною назвою «Козацькими шляхами». Тоді похід пройшов через міста і села Чернігівщини — Седнів, Березну, Волосківці, Мену, Жовтневе, Сосницю, Новгород-Сіверський, Авдіївку. В Батурин похід прийшов 19 липня 1991 року, це була головна подія походу, його кульмінація.

З цього часу Козацькі свята стали традиційними і дуже популярними серед місцевих мешканців і гостей міста. Кілька років вони проводилися в останню неділю травня, потім — в кожну другу неділю червня. Оскільки захід проходив в обласному масштабі, основним його організатором виступало відомство по культурі Чернігівської обласної держадміністрації. Активно долучалися до проведення свята Батуринська рада, заповідник «Гетьманська столиця», Батуринська загальнносвітня школа, козацькі організації міста та навколишніх районів, Батуринський Будинок культури, народні умільці та підприємці округи.
Батурин цього дня в різні роки відвідали визначні діячі політики, науки, культури і мистецтв України — Леонід Кучма, Анатолій Кінах, Віктор Ющенко, Іван Плющ, Геннадій Удовенко, Левко Лук'яненко, Юрій Костенко, Ніна Матвієнко, В'ячеслав Кириленко, Лілія Григорович та багато інших. Виступали хорові, хореографічні та інші мистецькі колективи зі всієї України. Проводилися різноманітні козацькі забави, змагання на звання «Кращий козак року» та «Краща козачка року», кінні герці, молодіжні дискотеки, дитячі атракціони, де-філе духових оркестрів, ярмарки майстрів, феєрверки тощо. Багатьом гостям припав до смаку смачний козацький куліш, вареники та інші національні наїдки.
- 2014—2017 Козацьке свято проводилося на місцевому рівні[26].

Батуринфест ШАБЛЯ
- 2018—2019 роки у червні проходив організований Батуринською ОТГ за участі і підтримки партнерів фестиваль козацької культури, що став продовжувачем кращих традицій Козацького свята.[27][28]

- У 2020 фестиваль перенесено на рік у зв'язку з карантином через коронавірус[29].

- У 2021 фестиваль відбувся 21—22 серпня[30].

День пам'яті Батурина
Меморіальний захід. Проходить щорічно 13 листопада біля Пам'ятника жертвам Батуринської трагедії 1708 р. на території Цитаделі Батуринської фортеці в пам'ять про захисників і мирних мешканців Батурина — столиці гетьмана І. Мазепи, які загинули від рук російського генерала О. Меншикова 2 (13) листопада 1708 р., відстоюючи право на незалежну українську державу.
| Шепочуть вітри про минуле, Гуде над могилами дзвін. Батурин, Батурин, Батурин! Як символ для всіх поколінь. - Валерій Залізний |

## Фільми, зняті в Батурині
Бур'ян — радянський художній фільм, соціальна драма, режисер Анатолій Буковський. Зйомки проходили в 1966 р.

## Місто-побратим
Кобем, графство Кент, Велика Британія (2025)

## Відомі люди

### Уродженці Батурина
- Білоус Антон Андрійович — український видавець на еміграції, лікар Армії УНР під час Української революції.
- Буток Володимир Георгійович — повний кавалер ордена Слави, учасник Другої світової війни.
- Галайба Василь Васильович — український краєзнавець та києвознавець.
- Гладкий Петро Дмитрович — український мовознавець; жертва сталінського терору.
- Кадун Микола Васильович — Герой Радянського Союзу, капітан Робітничо-селянської Червоної Армії.
- Кирей Василь Тадейович — український військовий діяч, генерал-хорунжий Армії Української Народної Республіки.
- Маслов-Стокоз Василь Павлович — український письменник, публіцист.
- Орлик Григорій Пилипович— генерал-лейтенант французького короля Людовика XV, син гетьмана Пилипа Орлика.
- Ситник Олександр Васильович — український скульптор.
- Соколов Валентин Євгенович — Герой Радянського Союзу, моряк-підводник, капітан 1-го рангу.
- Хоменко Арсеній Петрович — український демограф.

### Загиблі уросійсько-українській війніз 2014
- 27 травня 2022, поблизу м. Бахмут Донецької області Сергієнко Руслан Юрійович (нар. 27 лютого 1976 у Батурині; похований у Батурині) — сержант 58-ї окремої мотопіхотної бригади імені гетьмана Івана Виговського, лицар Ордена Богдана Хмельницького ІІІ ступеня (посмертно).[34]

- 5 липня 2022, поблизу м. Бахмут Донецької області Ситник Григорій Миколайович (нар. 23 лютого 1969 у Батурині; похований у Батурині) — солдат 58-ї окремої мотопіхотної бригади імені гетьмана Івана Виговського, лицар ордена «За мужність» ІІІ ступеня (посмертно).[35][36]

- 4 квітня 2023, в с. Печенюги Чернігівської області Борисенков Віктор Олександрович (нар. 9 травня 1999 у Батурині; похований у Батурині) — старший солдат, стрілець взводу охорони військової частини А3958 58-ї окремої мотопіхотної бригади імені гетьмана Івана Виговського, лицар ордена «За мужність» ІІІ ступеня (посмертно).[37]

- 15 січня 2024, в м. Курахове Донецької області Передерій Олексій Сергійович (нар. 25 грудня 1986 у селі Курінь Бахмацького району; помер під час несення служби; похований у Батурині, де живуть батьки) —  солдат 77-ї окремої аеромобільної бригади.

- 26 квітня 2024, поблизу Кліщіївка Донецької області Романов Андрій Андрійович (нар. 10 вересня 1996 у Батурині) —  молодший сержант військової частини 3005 Національної гвардії України.[38]

- 25 вересня 2024, поблизу Водяне Донецької області Крутоголов Сергій Володимирович (нар. 13 травня 1982 у Батурині; похований у Батурині) — командир танка 1-го окремого штурмового батальйону «Да Вінчі».[39]

- 28 січня 2025, в м. Яворів Львівської області Горленко Віталій Анатолійович (нар. 07 березня 1986 у Батурині; помер під час несення служби; похований у Батурині) —  солдат-курсант в/ч А3618.

## Адміністративна географія
- 1620-ті — 1633 — однойменне поселення Чернігівського воєводства Речі Посполитої;
- 1633—1649 — центр Батуринської волості (округу) у складі Новгород-Сіверського повіту Чернігівського воєводства Речі Посполитої;
- 1649—1652 — центр Батуринської сотні Чернігівського полку Гетьманщини;
- 1652—1781 — центр Батуринської сотні Ніжинського полку Гетьманщини;
- 1669—1708; 1750—1764 — резиденція гетьманів Д. Ігнатовича (Многогрішного), І. Самойловича, І. Мазепи, К. Розумовського;
- 1781—1791 — центр Батуринської волості Коропського повіту Новгород-Сіверського намісництва Російської імперії;
- 1791—1796 — центр Батуринської волості Конотопського повіту Чернігівського намісництва Російської імперії;
- 1796—1802 — центр Батуринської волості Конотопського повіту Малоросійської губернії Російської імперії;
- 1802—1856 — центр Батуринської волості Конотопського повіту Чернігівської губернії Малоросійського генерал-губернаторства Російської імперії;
- 1856—1917 — центр Батуринської волості Конотопського повіту Чернігівської губернії Російської імперії;
- 1917—1922 — центр Батуринської волості Конотопського повіту Чернігівської губернії (належав різним урядам: революційному комуністичному, Української Народної Республіки, Української держави гетьмана П. Скоропадського, Української Соціалістичної Радянської Республіки, серпень-листопад 1919 — зона окупації військами А. Денікіна);
- 1922—1923 — центр Батуринської волості Конотопського повіту Чернігівської губернії Української РСР;
- 1923—1925 — село, центр Батуринського району Конотопської округи Чернігівської губернії Української РСР;
- 1925—1930 — село, центр Батуринського району Конотопської округи Поліського підрайону Української РСР;
- 1930—1932 — село, центр Батуринського району Поліського підрайону Української РСР;
- 1932—1935 — село Бахмацького району Чернігівської області Української РСР;
- 1935—1941 — село, центр Батуринського району Чернігівської області;
- 1941—1943 — село, центр Батуринського району Чернігівської області прифронтової території Німеччини (зона окупації Німеччини);
- 1943—1960 — село, центр Батуринського району Чернігівської області Української РСР;
- 1960—1991 — селище міського типуБахмацького району Чернігівської області Української РСР;
- 1991—2008 — селище міського типу Бахмацького району Чернігівської області України;
- 2008—2020 — місто районного значення Бахмацького району Чернігівської області України;
- З 2020 р. — місто районного значення Ніжинського району Чернігівської області України.

## Галерея
- Палац гетьмана К. Розумовського.
- Палац гетьмана К. Розумовського.
- Палац гетьмана К. Розумовського.
- Західний флігель.
- Східний флігель.
- Палац гетьмана К. Розумовського.
- Башта Цитаделі Батуринської фортеці.
- Башта Цитаделі Батуринської фортеці.
- Башта Цитаделі Батуринської фортеці.
- Оборонна стіна Цитаделі Батуринської фортеці.
- Башта Цитаделі Батуринської фортеці.
- Оборонний рів Цитаделі Батуринської фортеці.
- Музей археології Батурина.
- Гетьманський будинок.
- Пасіка імені П.І.Прокоповича.
- Будинок генерального судді В.Кочубея.
- На території Цитаделі Батуринської фортеці.
- Свято–Покровська церква.
- Гармати на Цитаделі Батуринської фортеці.
- Готель Стокоза. ХІХ ст.
- Покровська церковнопарафіяльна школа. 1900 р.
- Пам'ятний знак жертвам Батуринської трагедії 1708 року
- Меморіал жертвам Голодомору
- Церква Воскресіння Господнього.

title: Батурин

wikitext:
{{Otheruses|Батурин (значення)}}
{{НП України
 | назва           = Батурин
 | герб            = Герб Батурин.svg
 | опис герба      = Герб Батурина
 | прапор          = Baturyn flag.png
 | опис прапора    = Прапор Батурина
 | зображення      = На території Батуринської фортеці Панорама.jpg
 | зображення_розмір =
 | зображення_підпис = Цитадель Батуринської фортеці. ''Реконструкція''
 | регіон          = [[Чернігівська область]]
 | район           = [[Ніжинський район]]
 | рада            = [[Батуринська міська рада]]
 | код КОАТУУ      = 7420310300
 | засноване       = [[1625]] (перша згадка)
 | населення       = {{зменшення}} {{Formatnum:2406}} (01.01.2022)<ref>{{UKR-EnumPopEstimate2022}}</ref>
 | площа           = 7
 | статус          = [[2008]] (раніше з [[1625]] по [[1923]])
 | магдебурзьке право =
 | щільність       =
 | поштовий індекс = 16512
 | код             = 4635
 | висота          = 134
 | ref-висота      =
 | водойма         = р. [[Сейм (річка)|Сейм]]
 | координати      = {{coord|51|20|19|N|32|52|38|E|display=inline,title|scale:30000}}
 | ref-area        =
 | станція         = [[Бахмач-Пасажирський]]
 | відстань        = 19
 | фізична р       =
 | залізниця р     =
 | автошлях р      = 25,4
 | фізична о       =
 | ref-фізична о   =
 | залізниця о     = 153
 | автошлях о      = 142
 | адреса          = 16512, Чернігівська обл., Ніжинський р-н, м. Батурин, вул. В. Ющенка, 30
 | мер             = [[Душа Леонід Леонідович]]
|етнікон=бату́ринець
бату́ринка
бату́ринці|громада=[[Батуринська міська громада]]}}
'''Бату́рин''' ({{МФА-всі|bɐˈturen|3=LL-Q8798 (ukr)-Gzhegozh-Батурин.wav}}) — місто в Україні, у [[Ніжинський район|Ніжинському районі]]<ref>{{Cite web |url=https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/807-20#Text |title=Постанова Верховної Ради України про утворення та ліквідацію районів від 17 липня 2020 р. № 807-ІХ. |accessdate=28 вересня 2020 |archive-date=21 липня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200721141520/https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/807-20#Text }}</ref> [[Чернігівська область|Чернігівської області]]. Знаходиться на [[річка|річці]] [[Сейм (річка)|Сейм]] (басейн [[Дніпро|Дніпра]]), за 23 км на пн. сх. від залізничної станції [[Бахмач-Пасажирський]]. Статус міста надано [[2008]] року. Населення — 2406 мешканців (1 січня 2022).

Батурин відіграв значну роль в історії України. У [[1669]]—[[1708]] та [[1750]]—[[1764]] роках місто було резиденцією [[Гетьман України|гетьманів]] Лівобережної України, з ним пов'язана діяльність таких визначних політичних лідерів часів [[Гетьманщина|Гетьманщини]], як [[Дем'ян Многогрішний|Дем'ян Ігнатович]], [[Іван Самойлович]], [[Іван Мазепа]], [[Пилип Орлик]], [[Кирило Розумовський]].

У 2001 р. Батурин внесено до [[Список історичних населених місць України|Списку історичних населених місць України]]<ref>Постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 2001 р. № 878 «Про затвердження Списку історичних населених місць України». Офіційний вісник України, 2001 р., № 31, ст. 1402.</ref>.

На території міста розташовані пам'ятки та об'єкти культурної спадщини, що формують [[Національний історико-культурний заповідник «Гетьманська столиця»]].

== Природні умови ==
Батурин розташований у межах крайньої південно-східної частини [[Полісся|Чернігівського Полісся]], на лівому березі річки [[Сейм (річка)|Сейму]], у зоні поступового переходу від поліських до лісостепових ландшафтів, чим зумовлена різноманітність комплексу природних умов та ресурсів.

У геоструктурному відношенні територія відноситься до [[Дніпровсько-Донецька западина|Дніпровсько-Донецької западини]], виповненої потужною товщею (декілька кілометрів) осадових відкладень [[крейдовий період|крейди]], [[палеоген]]у та [[четвертинний період|четвертинних]]. Останні представляють інженерно-геологічний шар і мають потужність у межах міста понад 10—50 м.

Орогідрографічні умови та [[літологія]] материнських порід зумовили формування в межах міста [[ґрунт]]ів: на терасах — опідзолені сірі та темно-сірі на [[Лесовидний суглинок|лесовидних суглинках]], на заплаві та низьких терасах — лучні та дернові глеюваті та глеєві на [[Алювій|алювіальних відкладах]], у тому числі в комплексі з пісками слабо задернованими. Механічний склад ґрунтів легкий — від піщаного до глинисто-піщаного. Загалом рівень родючості ґрунтів високий.

[[Файл:Алея в парку садиби Кочубея.jpg|міні|ліворуч|200пкс|Алея парку «Кочубеївський»]]
Геоморфологічно територія являє собою низовинну моренно-зандрову слабо хвилясту [[рівнина|рівнину]] з невеликими лесовими островами, розчленовану сучасною долиною р. Сейм. Абсолютні відмітки поверхні в межах міста змінюються від 115 до 125 м на заплаві до 150 м на терасах. [[Заплава]] річки бугриста, пересічена старицями, озерами та заболоченими зниженнями рельєфу. Загальний ухил поверхні спостерігається як у бік річки, так і на південь.

Гідрологічна мережа території представлена р. Сейм (ліва притока [[Десна|р. Десни]]), яка перетинає місто в напрямку з південного сходу на північний захід, та озерами.

Однією з найбільших водойм міста є озеро Шовковиця, розташоване в проточній балці в південній частині Батурина. Води озера здавна відомі цілющими властивостями у лікуванні зору людей і використовувались у XIX ст. для лікування військових. Район «Шовковиця» існував у [[Російська революція (1917)|дореволюційний]] період як курортна зона.

[[Рельєф]] території Батурина характеризується як рівнинний, слабо розчленований пологими балками та блюдцеподібними пониженнями. Основна територія міста розташована на плато вододілу Сейму, що являє собою височину, найвищі позначки рельєфу якої розташовано в районах Степанівської та Базарної гір. Долина Сейму та яружно-балкових урочищ складають систему просторових комплексів різного таксономічного рангу.

В південній околиці міста знаходиться [[гідрологічний заказник]] місцевого значення [[Білинне (заказник)|Білинне]].

== Назва ==
Найімовірніше, назва походить від руського діалектного «батура» — [[башта]], [[вежа]], або від тюркського імені Батур (Патур, Петер, Петро або за іншою версію Батир — богатир), серед носіїв якого є відомі [[Мурза|князі-мурзи]] часів [[Золота Орда|Золотої Орди]].

Назва Батурин не зустрічається в [[Літопис|давньоруських літописах]], але згадка 1625 р. «городища Батурин» в указі королівської канцелярії [[Річ Посполита|Речі Посполитої]] майже одночасно з літописними городищами [[Ніжин]], [[Бахмач]] та ін., дозволяє припускати, що і Батурин зберіг свою первісну назву.

== Історія ==
{{main|Історія Батурина}}
[[Файл:BaturynXVIII.jpg|міні|ліворуч|250пкс|Місто Батурин. Лубок XVIII ст.]]

=== Давнє замешкання ===
Археологічні розкопки на території [[Національний історико-культурний заповідник «Гетьманська столиця»|заповідника «Гетьманська столиця»]], що проводилися після 1995 року, довели, що Батурин - місто з тисячолітньою історією<ref name=osvita/>.

Про давнє заселення теренів Батурина свідчать матеріали ранньої залізної доби ([[юхнівська культура]]), ранньослов'янських [[Київська культура|київської]] і [[колочинська культура|колочинської]] культур, сіверянські ([[роменська культура]]) і давньоруські старожитності XII — середини XIII ст.
[[Файл:Меморіал пам'яті жертв Батуринської трагедії Цитадель.JPG|міні|200пкс|[[Пам'ятник жертвам Батуринської трагедії]] 1708 р.]]

=== XVII століття ===
У 1625 р. на «городищі Батурин» з дозволу польської коронної адміністрації поляки-колоністи заклали місто — збудували [[Батуринська фортеця|Батуринську фортецю]], навколо якої з'явилися не укріплені передмістя. {{main|Батуринська фортеця}}

Під час [[Українська Національна революція (1648—1676)|Національної революції]] 1648—1676 (на початку літа 1648) Батурин перейшов під контроль [[Військо Запорозьке|Війська Запорозького]]. Він став центром [[Батуринська сотня|сотні]].

У 1663 в Батурині між представниками царського уряду та гетьманом [[Іван Брюховецький|Іваном Брюховецьким]] підписано [[Батуринські статті]].

=== Перший гетьманський період (1669—1708) ===
У 1669—1708 місто було офіційною резиденцією гетьманів [[Дем'ян Многогрішний|Дем'яна Ігнатовича]], [[Іван Самойлович|Івана Самойловича]] та [[Іван Мазепа|Івана Мазепи]]. Набуття специфічних столичних функцій змінило життєвий устрій міста. Була облаштована гетьманська резиденція. Її споруди знаходилися у Малому ([[Цитадель Батуринської фортеці]]) і Великому (Фортеця) місті та на околиці (Гончарівка, заміська резиденція [[Мазепа Іван|І. Мазепи]] та Обмачівський гетьманський двір). У місті розмістилася гетьманська гвардія та корпус московських стрільців<ref>{{Cite web |url=http://dspace.nbuv.gov.ua/bitstream/handle/123456789/73700/02-Almazov.pdf?sequence=1 |title=Алмазов О. Роль стрілецьких голів у Батурині у відносинах гетьманів Лівобережної України з Москвою в 1670-1680-і рр. // Сіверянський літопис. 2014. № 4. С. 17-22. |accessdate=22 травня 2020 |archive-date=4 листопада 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20181104035649/http://dspace.nbuv.gov.ua/bitstream/handle/123456789/73700/02-Almazov.pdf?sequence=1 }}</ref>. Кілька разів на рік у Батурині збиралися старшинські ради.

У часи перебування у Батурині гетьманської резиденції значно збільшилася площа міської забудови. У межах укріплень та на передмістях збудовано кілька храмів (собор Живоначальної Трійці, церкви Покрови Пресвятої Богородиці, Воскресіння Христового, Св. Миколи, Введення Пресвятої Богородиці), жоден із яких не зберігся. Місто було значним торговим центром, розвивалися ремесла та млинарство. На початку XVIII ст. чисельність населення Батурина сягнула 10 тис.

[[Файл:Архітектурно-меморіальний комплекс Цитадель.jpg|міні|ліворуч|250пкс|[[Цитадель Батуринської фортеці]], відбудована у 2008 р.]]

В останній чверті XVII ст. Батурин стає значним культурним центром. Осередком культури і духовності був [[Миколаївський Крупицький жіночий монастир УПЦ|Батуринський Миколо-Крупицький монастир]], який розбудовували козацька старшина та гетьмани. Ігуменами обителі були відомі діячі православ'я [[Димитрій (Туптало)|Димитрій Ростовський (Туптало)]], [[Гедеон Одорський]], [[Мигура Іван Детесович|Іларіон Мигура]] та ін.

2 листопада 1708, після переходу І. Мазепи на бік шведського короля [[Карл XII|Карла XII]], Батурин захоплений московським військом під командуванням князя [[Меншиков Олександр Данилович|Олександра Меншикова]]. Місто було вщент зруйновано, а більшість мешканців [[Батуринська трагедія|знищено]].
{{Докладніше|Батуринська трагедія}}
За наказом [[Петро I|Петра]] [[Карл XII|I]] гетьманську резиденцію перенесено до міста [[Глухів|Глухова]].

=== Міжгетьманський період (1708—1750) ===
1726 цариця [[Катерина I]] подарувала Батурин [[Меншиков Олександр Данилович|Олександру Меншикову]]. Після 1727 місто знову переведене в ранг державних. За указом цариці [[Анна Іванівна|Анни Іоанівни]] 1740 р. Батурин відійшов у відання полкових командирів кінної [[Лейбгвардія|лейб-гвардії]] для обслуговування кінного заводу, розміщеного у [[Батуринська волость (Конотопський повіт)|Батуринській волості]].

[[Файл:Вхід до Воскресенської церкви, Батурин.jpg|міні|ліворуч|200пкс|[[Воскресенська церква (Батурин)]] — усипальниця К. Г. Розумовського]]
[[Файл:Парк біля палацу К. Розумовського в Батурині 3.jpg|міні|праворуч|200пкс|[[Палац Розумовського (Батурин)|Палац К. Розумовського]]]]

=== Другий гетьманський період (1750—1803) ===
Після обрання на гетьманство 1750 [[Кирило Розумовський]] дістає указ цариці [[Єлизавета Петрівна|Єлизавети Петрівни]] про розбудову Батурина і повернення до нього гетьманської резиденції<ref>Повне зібрання законів Російської імперії. СПб., 1830. Т.ХІІІ. Ст. 9786.</ref>. У 2-й половині XVIII ст. місто переживало часи піднесення, інтенсивної забудови. Було споруджено кілька цегельних заводів, суконну мануфактуру<ref>Гун О. Поверхностные замечания по дороге от Москвы в Малороссию в осени 1805 года / Пер. с нем. Москва, 1806. Ч. 2 . с. 22-23, 29-31; Ч. 3. с. 24.</ref>, свічкову фабрику<ref>Лазаревский О. Батуринский завод восковых свечей гетмана Разумовского // Киевская старина. 1894. №6. с. 539.</ref>. На Сеймі діяли [[водяний млин|водяні млини]]. Розвивалися торгівля (ярмарки, базари, лавки, шинки) та винокуріння. У Батурині було відкрито першу [[Батуринська лікарня|лікарню]] — стаціонар на 15 ліжок<ref>Исаенко М. Батурин, местечко Черниговской губернии // Черниговские губернские ведомости. 1860. Отд. 2. Часть неоф. №22. с. 167.</ref>.

Збудовано кам'яні Покровську і Воскресенську церкви, два палацово-паркові ансамблі К. Розумовського.
{{Докладніше|Покровська церква (Батурин)}}
{{Докладніше|Воскресенська церква (Батурин)}}
{{Докладніше|Палац Розумовського (Батурин)}}
[[Ліквідація автономії Гетьманщини|Ліквідація гетьманства 1764]] пригальмувала розвиток Батурина.

Тут доживав свого віку гетьман [[Кирило Розумовський]], який помер у Батурині 9 січня 1803 р. і похований у [[Воскресенська церква (Батурин)|Воскресенський церкві — усипальниці]].
[[Файл:Будинок генерального судді Кочубея в Батурині.jpg|міні|праворуч|200пкс|[[Будинок-музей Генерального судді Василя Кочубея|Будинок генерального судді В. Кочубея]]]]
З ліквідацією у 1781 році Ніжинського полку Батурин став волосним центром і залишався в цьому статусі до 1918 р.

=== XIX століття ===
У 1843 в Батурині побував [[Шевченко Тарас Григорович|Тарас Шевченко]].

У 2-й половині XIX ст. Батурин лишився осторонь залізниць і певною запорукою його розвитку стало перебування (з 1860-х) на околиці містечка літніх таборів піхотних, артилерійських і кавалерійських військових формувань. 1873 табори відвідав російський імператор [[Олександр II (російський імператор)|Олександр II]]<ref>{{Cite web |url=http://dspace.nbuv.gov.ua/bitstream/handle/123456789/73712/13-Blazhko.pdf?sequence=1 |title=Блажко Ю. А. З історії існування літніх таборів у Батурині у XVIII—XX ст. // Сіверянський літопис. 2014. № 4. С. 174—183. |accessdate=22 травня 2020 |archive-date=30 березня 2022 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220330012320/http://dspace.nbuv.gov.ua/bitstream/handle/123456789/73712/13-Blazhko.pdf?sequence=1 }}</ref>. Загалом військові табори під Батурином, за винятком часу Першої і Другої світових воєн, функціонували до початку 2000-х.

=== Перша половина XX століття ===
Під час [[Громадянська війна в Росії|громадянської війни в Росії]] в районі Батурина велися бої між [[Добровольча армія|Добровольчею армією]] і [[Червона гвардія|Червоною гвардією]].<ref>Сумские гусары (1651-1951). Буэнос-Айрес, 1954. с. 287-289.</ref>

Перша сільськогосподарська [[артіль]], що з'явилася в Батурині з приходом [[Більшовики|більшовицької]] влади, мала назву «імені Леніна»<ref>Історія колективізації сільського господарства Української РСР. Київ, 1962, Т.1. Колгоспне будівництво на Україні. 1917-1927 рр. с. 90.</ref>. Згодом утворено колгоспи: «імені Сталіна», «імені Будьоного», «Червоний маяк», «імені Шевченка». Всі вони пройшли шлях укрупнення, а після об'єднання з колгоспом «імені Комінтерну» сусіднього села [[Матіївка (Бахмацький район)|Матіївка]], у Батурині залишився один колгосп — «XXI з'їзду КПРС» (скорочено — «XXI партз'їзд»). У 1991 р. він змінив назву на «Присеймів'я».

З 1932 р. в Батурині діяв пенькозавод. У 1933 р. відкрито середню школу, у 1934 р. — електростанцію і кінотеатр, у 1935 — маслозавод.

Під час організованого радянською владою [[Голодомор в Україні (1932—1933)|Голодомору 1932—1933 років]] померло щонайменше 117 жителів міста<ref name="Голодомор УІНП"/>.

=== Друга світова війна ===
З вересня 1941 по вересень 1943 р. Батурин був окупований нацистськими військами. Під час [[Друга світова війна|Другої світової війни]] знищено 6 споруд підприємств та закладів і 35 будинків житлового фонду. На 1946 р. житлова забудова села була представлена переважно одноповерховими дерев'яними будинками під солом'яними дахами.

=== Радянська доба ===
[[Файл:Miska rada Baturyn.jpg||міні|ліворуч|200пкс|[[Батуринська міська рада]]]]
Станом на 1946 р. в Батурині діяли: райвиконком, райком партії, районний земельний відділ, відділ технічних культур, відділ тваринництва, районний ЗАГС, районний фінансовий відділ, редакція газети «Сталінський шлях» (пізніше — «Ленінський шлях»), районний відділ комунального господарства, районний відділ шляхів, районна прокуратура, насіннєва лабораторія, контора зв'язку, банк, суд, ощадкаса, районна споживспілка, заготскот, МВС, МДБ, військкомат, радіовузол, райком ЛКСМ, сільська рада, заготзерно, школа, бібліотека, клуб, лікарня, амбулаторія, аптека, ветеринарна амбулаторія.

Великої промисловості не було. Працював пенькозавод, який згодом перепрофілювали на льонозавод. Також працювали райпромкомбінат, харчовий комбінат, маслозавод та [[машинно-тракторна станція|МТС]], цегельний завод. За смт було закріплено два лісництва.

У 1970 р. основними підприємствами селища були: льонозавод, молокозавод, харчокомбінат, об'єднання «Сільгосптехніка», цегельний завод.

=== Новітні часи ===
[[Файл:Вид з Батуринської цитаделі на р. Сейм.jpg|міні|праворуч|200пкс|Краєвид на річку [[Сейм (річка)|Сейм]] із батуринських висот]]
У зв'язку з розпаюванням сільськогосподарських земель у середині 1990-х на базі угідь місцевого колгоспу «Присеймів'я» було створене Приватно-орендне підприємство «Присеймів'я». По ньому землі сільськогосподарського призначення брали в оренду ще кілька підприємств (ТОВ «Батуринське» та інші).

Станом на 2000 р. у Батурині перестали функціонувати льонопереробний завод, цегельний завод, молокозавод, «Сільгосптехніка» і «Сільгоспхімія», харчовий комбінат та інші невеликі виробництва.

Планувальна структура Батурина залишилася майже без змін. Багатоквартирне будівництво не проводилось з 1990 р. Сучасна забудова — одноповерхова садибна, з великими присадибними ділянками.

Масштабні будівельні роботи у Батурині розпочалися у 2003 р., після прийняття Урядом України «Комплексної програми збереження пам'яток Державного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця» і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури смт Батурина»<ref>{{Постанова КМУ|1123|рік=2002|17 серпня 2002|Про затвердження Комплексної програми збереження пам'яток Державного історико-культурного заповідника "Гетьманська столиця" і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури смт Батурина}}</ref>. Було здійснено газифікацію міста, прокладено новий водогін. У 2007 р. завершилася реконструкція Батуринського міського будинку культури. У 2008 р. прокладено нове асфальтне покриття по вул. Гетьманській та імені В. Ющенка.

У 2008 р. Батурин отримав статус міста районного значення<ref>{{Cite web |url=https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/579-VI#Text |title=Постанова Верховної Ради України Про віднесення селища міського типу Батурин Бахмацького району Чернігівської області до категорії міст районного значення |accessdate=23 вересня 2020 |archive-date=2 жовтня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20201002012258/https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/579-VI#Text }}</ref>, у грудні 2016 р. став центром Батуринської об'єднаної територіальної громади<ref>{{Cite web |url=https://baturyn-rada.gov.ua/ |title=Сайт Батуринської ОТГ |accessdate=24 травня 2020 |archive-date=15 липня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200715131039/https://baturyn-rada.gov.ua/ }}</ref>.

== Символіка ==
[[Файл:Dema_Baturyn.png|200px|міні|праворуч|[[Батурин (срібна монета)|Срібна монета 10 гривень 2005 р. «Батурин» із серії «Гетьманські столиці»]]]]
Опис [[Герб Батурина|герба міста Батурина]]: в малиновому полі золоте серце, із вписаним малиновим козацьким хрестом; обабіч серця срібні: з правого боку зірка, з лівого — півмісяць, обернений рогами вправо, над ним — синя хоругва із золотим древком.

Опис [[Прапор Батурина|прапора міста Батурина]]: прямокутне полотнище синього кольору із співвідношенням сторін 1:1 (згідно з еталоном 100 × 100 см). У центрі прапора малиновий козацький хрест, обабіч якого срібні: з правого боку зірка, з лівого — півмісяць, обернений рогами вправо. По периметру, окрім сторони від древка, полотнище обрамлене лиштвою жовтого кольору, розмір якої складає 1/10 загальних розмірів<ref>Рішення Батуринського селищного виконкому від 10 жовтня 2002 р. про затвердження символіки Батурина (герба, прапора, печатки), розробленої науковцями Інституту історії України НАН України.</ref>.

== Вулиці Батурина ==
Більшість вулиць носять назви на честь українських гетьманів, видатних уродженців міста, а також культурних і державних діячів.
{{main|Вулиці Батурина}}

== Населення ==
{| align="center" border="0" cellspacing="2" cellpadding="5" style="border:1px solid #AAAAAA;"
|-bgcolor="#AAAAFF"
|+ style="font-weight: bold; font-size: 1.1em; margin-bottom: 0.5em"| Таблиця зміни чисельності населення
|-bgcolor="#eeeeff"
! 1906 !! 1942 !! 1944 !! 1979 !! 2001 !! 2014 !! 2017 !! 2022
|- bgcolor="#f7f9ff"
| align=center| 5822
| align=center| 2439
| align=center| 3112
| align=center| 3654
| align=center| 3078
| align=center| 2652
| align=center| 2571
| align=center| 2406
|}

=== Мова ===
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року{{UKR-socialdata-mova-2001}}:
{| class="wikitable sortable"
!Мова
!Кількість
!Відсоток
|-
|[[Українська мова|українська]]
|2906
|94.78%
|-
|[[Російська мова|російська]]
|98
|3.20%
|-
|[[Циганська мова|ромська]]
|56
|1.83%
|-
|[[Румунська мова|румунська]]
|3
|0.10%
|-
|[[Білоруська мова|білоруська]]
|1
|0.03%
|-
|інші/не вказали
|2
|0.06%
|- class="sortbottom"
!Усього
|3066
|100%
|}

== Охорона здоров'я ==

У 2018 р. в Батурині діяли Паліативне відділення № 1 Бахмацької центральної районної лікарні та Батуринська лікарська амбулаторія КЗ «Бахмацький районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Бахмацької районної ради Чернігівської області<ref>{{Cite web |url=http://bahadm.cg.gov.ua/index.php?id=4287&tp=1&pg=single_page.php |title=Медична галузь Бахмацького району |accessdate=23 квітня 2018 |archive-date=23 квітня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180423232350/http://bahadm.cg.gov.ua/index.php?id=4287&tp=1&pg=single_page.php }}</ref>.

== Освіта ==
* Батуринський дошкільний навчальний заклад «Віночок» (ясла-садок) Батуринської міської ради. Адреса — вул. В. Ющенка, 47.
* Батуринська загальноосвітня школа I—III ступенів імені Григорія Орлика<ref>{{Cite web |url=https://baturinska-zosh-i-iii-stupeniv6.webnode.com.ua/ |title=Сайт Батуринської ЗОШ. |accessdate=28 травня 2022 |archive-date=7 травня 2022 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220507113831/https://baturinska-zosh-i-iii-stupeniv6.webnode.com.ua/ }}</ref>. Адреса — вул. В. Ющенка, 47.
* [[Спеціальна загальноосвітня школа-інтернат (Батурин)|Батуринська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат I—II ступенів]]<ref>{{Cite web |url=http://baturyn-internat.edukit.cn.ua/ |title=Сайт школи-інтернату. |accessdate=28 травня 2022 |archive-date=4 березня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160304101652/http://baturyn-internat.edukit.cn.ua/ }}</ref> працювала у [[1961]]—[[2020]] роках. Адреса — вул. Партизанська, 1.

== Пошта, зв'язок, банківська сфера ==

У місті поштові послуги надають такі компанії: філія національного оператора [[Укрпошта|УДППЗ «Укрпошта»]] та [[Нова пошта|Нова Пошта]].

У Батурині 5-значні телефонні номери. Код міста 04635. Оператор фіксованого зв'язку — [[Укртелеком|ВАТ «Укртелеком»]].

Послуги стільникового зв'язку тут надають оператори: [[Київстар]], [[Vodafone Україна|Vodafone]] та [[lifecell]]. Місто має покриття [[3G]] та [[4G]] мобільного зв'язку.

Працюють банкомати [[Ощадбанк]]у та [[ПриватБанк]]у.

== Транспорт ==
Через Батурин пролягають автошляхи {{Автошлях М|02}} та {{Автошлях Р|61}}.

Попри те, що у місті немає [[автовокзал]]у, налагоджене міжміське та приміське автобусне сполучення<ref>{{Cite web |url=https://baturyn-rada.gov.ua/rozklad-ruhu-avtobusiv-po-st-baturin-1533796154/ |title=Розклад руху автобусів, якими можна дістатися м. Батурин (станом на січень 2019 р.) |accessdate=24 травня 2020 |archive-date=8 серпня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200808234948/https://baturyn-rada.gov.ua/rozklad-ruhu-avtobusiv-po-st-baturin-1533796154/ }}</ref>.

Міського [[Громадський транспорт|громадського транспорту]] у Батурині немає.

Найближчі залізничні станції — [[Бахмач-Пасажирський]] і [[Конотоп (станція)|Конотоп]].

== Національний заповідник «Гетьманська столиця» ==
14 червня 1993 р. постановою Уряду створено [[Національний історико-культурний заповідник «Гетьманська столиця»|державний історико-культурний заповідник «Гетьманська столиця»]]<ref name=osvita>с. 28. Сценарій та презентація виховної години до 305-річчя батуринської трагедії, с. 24-28 методичної розробки
[https://osvita.ua/doc/files/news/441/44117/Zahid.pdf «Використання творчого потенціалу студентів у патріотичному вихованні»].</ref>.

[[Файл:Чудовий Палац в Батурині.jpg|міні|ліворуч|250пкс|[[Палац Розумовського (Батурин)|Палац К. Розумовського]].]]
У 2003—2005 та 2008—2009 роках велася реставрація і відбудова пам'яток [[Національний історико-культурний заповідник «Гетьманська столиця»|Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця»]]: [[Будинок-музей Генерального судді Василя Кочубея|Будинку генерального судді В. Кочубея]], [[Воскресенська церква (Батурин)|Воскресенської церкви-усипальниці К. Розумовського]], [[Воскресенська церковно-парафіяльна школа (Батурин)|Воскресенської церковнопарафіяльної школи]] (розташовано [[музей археології Батурина]]), [[Цитадель Батуринської фортеці|Цитаделі Батуринської фортеці]], [[Палац Розумовського (Батурин)|палацово-паркового ансамблю гетьмана Кирила Розумовського]].

10 квітня 2004 року, через 296 років від дня [[Батуринська трагедія|трагедії]], на могилах загиблих було встановлено Хрест (скульптори [[Гайдамака Анатолій Васильович|Анатолій Гайдамака]] та [[Обезюк Микола Наумович|Микола Обезюк]])<ref name=osvita/>.

У 2008 р., під час роботи Міжнародного симпозиуму скульптури в камені «Батурин — 2008» за підтримки Президента України [[Ющенко Віктор|Віктора Ющенка]], що проходив у селищі [[Седнів|Седневі]] на [[Чернігівська область|Чернігівщині]], для Батурина було створено ряд [[Пам'ятники Батурина|скульптур]], які прикрасили вулиці міста.

У 2008—2009 роках збудовано [[Церква Покрови Пресвятої Богородиці (Батурин)|Покровську церкву]]. У 2011 р. — [[Каплиця Святого Миколая (Батурин)|каплицю Святого Миколая]].

== Пам'ятки історії та культури, музеї ==
* [[Будинок-музей Генерального судді Василя Кочубея|Будинок-музей генерального судді Василя Кочубея]]
* [[Палац Розумовського (Батурин)|Палац гетьмана Кирила Розумовського]]
* [[Козацький двір]]
* [[Музей археології Батурина]]
* [[Цитадель Батуринської фортеці]]
* [[Кочубеївський парк (Батурин)|Кочубеївський парк]]
* [[Парк біля палацу К. Розумовського (Батурин)|Парк біля палацу К. Розумовського]]
* [[Воскресенська церква (Батурин)|Церква Воскресіння Господнього]]
* [[Церква Покрови Пресвятої Богородиці (Батурин)|Покровська церква]]
* [[Замкова церква Воскресіння Господнього (Батурин)|Замкова церква Воскресіння Господнього]]
* [[Каплиця Святого Миколая (Батурин)|Каплиця Святого Миколая]]
* [[Пам'ятники Батурина]].

Див. також [[Батуринська фортеця]], [[Батуринська трагедія]], [[Національний історико-культурний заповідник «Гетьманська столиця»]].

== Батурин запрошує ==
'''Козацьке свято'''

* ''1990—2013'' витоком цього щорічного масового культурно-розважального заходу був культурологічний похід «Дзвін-90», що розпочався 21 липня 1990 року і тривав кілька днів. Влітку 1991 року за ініціативи Товариства української мови, Народного Руху та інших патріотичних організацій проводився комплекс заходів під символічною назвою «Козацькими шляхами». Тоді похід пройшов через міста і села Чернігівщини — [[Седнів]], [[Березна (селище)|Березну]], Волосківці, [[Мена (місто)|Мену]], Жовтневе, [[Сосниця|Сосницю]], [[Новгород-Сіверський]], Авдіївку. В Батурин похід прийшов 19 липня [[1991]] року, це була головна подія походу, його кульмінація.

З цього часу Козацькі свята стали традиційними і дуже популярними серед місцевих мешканців і гостей міста. Кілька років вони проводилися в останню неділю травня, потім — в кожну другу неділю червня. Оскільки захід проходив в обласному масштабі, основним його організатором виступало відомство по культурі [[Чернігівська обласна державна адміністрація|Чернігівської обласної держадміністрації]]. Активно долучалися до проведення свята Батуринська рада, заповідник «Гетьманська столиця», Батуринська загальнносвітня школа, козацькі організації міста та навколишніх районів, Батуринський Будинок культури, народні умільці та підприємці округи.

Батурин цього дня в різні роки відвідали визначні діячі політики, науки, культури і мистецтв України — [[Кучма Леонід Данилович|Леонід Кучма]], [[Кінах Анатолій Кирилович|Анатолій Кінах]], [[Ющенко Віктор Андрійович|Віктор Ющенко]], [[Плющ Іван Степанович|Іван Плющ]], [[Удовенко Геннадій Йосипович|Геннадій Удовенко]], [[Лук'яненко Левко Григорович|Левко Лук'яненко]], [[Костенко Юрій Іванович|Юрій Костенко]], [[Матвієнко Ніна Митрофанівна|Ніна Матвієнко]], [[Кириленко В'ячеслав Анатолійович|В'ячеслав Кириленко]], [[Григорович Лілія Степанівна|Лілія Григорович]] та багато інших. Виступали хорові, хореографічні та інші мистецькі колективи зі всієї України. Проводилися різноманітні козацькі забави, змагання на звання «Кращий козак року» та «Краща козачка року», кінні герці, молодіжні дискотеки, дитячі атракціони, де-філе духових оркестрів, ярмарки майстрів, феєрверки тощо<ref>{{Cite web |url=https://m.gorod.cn.ua/news_26868.html |title=В Батурині пройшло традиційне козацьке свято (фото). |accessdate=23 липня 2020 |archive-date=23 липня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200723093311/https://m.gorod.cn.ua/news_26868.html }}</ref><ref>{{Cite web |url=http://www.prostir.museum/ua/post/12198 |title=Традиційне козацьке свято відшуміло в Батурині. |accessdate=23 липня 2020 |archive-date=23 липня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200723094813/http://www.prostir.museum/ua/post/12198 }}</ref>. Багатьом гостям припав до смаку смачний козацький куліш, вареники та інші національні наїдки.

* ''2014—2017'' Козацьке свято проводилося на місцевому рівні<ref>{{Cite web |url=http://chz.org.ua/kozatski-tradytsiji-nevmyruschi/ |title=Козацькі традиції невмирущі! |accessdate=23 липня 2020 |archive-date=23 липня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200723094354/http://chz.org.ua/kozatski-tradytsiji-nevmyruschi/ }}</ref>.

'''Батуринфест ШАБЛЯ'''
{{Докладніше|Батуринфест Шабля}}
* ''2018—2019 роки'' у червні проходив організований Батуринською ОТГ за участі і підтримки партнерів фестиваль козацької культури, що став продовжувачем кращих традицій Козацького свята.<ref>{{Cite web |url=https://baturyn-rada.gov.ua/news/1530696064/ |title=Батуринфест «Шабля» відгудів! |accessdate=18 серпня 2020 |archive-date=23 вересня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200923221410/https://baturyn-rada.gov.ua/news/1530696064/ }}</ref><ref>{{Cite web |url=https://baturyn-rada.gov.ua/news/1561012362/ |title=Шабля 2019 віддзвеніла! |accessdate=18 серпня 2020 |archive-date=18 вересня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200918111554/https://baturyn-rada.gov.ua/news/1561012362/ }}</ref>

* У ''2020'' фестиваль перенесено на рік у зв'язку з карантином через коронавірус<ref>{{Cite web |url=https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/392-2020-п#Text |title=Постанова КМУ від 20 травня 2020 р. № 392 Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. |accessdate=23 липня 2020 |archive-date=23 липня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200723094153/https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/392-2020-п#Text }}</ref>.

* У ''2021'' фестиваль відбувся 21—22 серпня<ref>{{Cite web |url=https://www.facebook.com/BATURYNFEST |title=Сторінка фестивалю у соцмережі Facebook. |accessdate=23 червня 2021 |archive-date=20 липня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200720065540/https://www.facebook.com/BATURYNFEST/ }}</ref>.

'''День пам'яті Батурина'''

Меморіальний захід. Проходить щорічно 13 листопада біля [[Пам'ятник жертвам Батуринської трагедії|Пам'ятника жертвам Батуринської трагедії 1708 р.]] на території [[Цитадель Батуринської фортеці|Цитаделі Батуринської фортеці]] в пам'ять про захисників і мирних мешканців Батурина — столиці гетьмана [[Іван Мазепа|І. Мазепи]], які загинули від рук російського генерала [[Меншиков Олександр Данилович|О. Меншикова]] 2 (13) листопада 1708 р., відстоюючи право на незалежну українську державу<ref>{{Cite web |url=https://baturin-capital.gov.ua/news/876-161113.html |title=День пам'яті Батурина. |accessdate=23 липня 2020 |archive-date=23 липня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200723101116/https://baturin-capital.gov.ua/news/876-161113.html }}</ref><ref>{{Cite web |url=https://chernihivregion.travel/anonsy/item/851-den-pamiati-baturyna |title=13 листопада Батурин запрошує на День пам'яті. |accessdate=23 липня 2020 |archive-date=23 липня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200723093307/https://chernihivregion.travel/anonsy/item/851-den-pamiati-baturyna }}</ref>.

{{text|Шепочуть вітри про минуле,
Гуде над могилами дзвін.

Батурин, Батурин, Батурин!

Як символ для всіх поколінь.

- Валерій Залізний}}

== Фільми, зняті в Батурині ==

[[Бур'ян (фільм)|Бур'ян]] — радянський художній фільм, соціальна драма, режисер [[Буковський Анатолій Сергійович|Анатолій Буковський]]. Зйомки проходили в [[1966]] р.

== Місто-побратим ==
{{Прапорець|GBR}} Кобем, [[Кент|графство Кент]], [[Велика Британія]] (2025)<ref>{{Cite web |url=https://decentralization.ua/news/19344 |title=Дві угоди про побратимство між громадами Чернігівщини та графства Кент: кроки до зміцнення партнерства |website=decentralization.ua |access-date=2025-03-18}}</ref>

== Відомі люди ==
=== Уродженці Батурина ===
* [[Білоус Антон Андрійович]] — український видавець на еміграції, лікар [[Армія Української Народної Республіки|Армії УНР]] під час [[Українська революція (1917—1921)|Української революції]].
* [[Буток Володимир Георгійович]] — повний кавалер [[Орден Слави|ордена Слави]], учасник [[Друга світова війна|Другої світової війни]].
* [[Галайба Василь Васильович]] — український краєзнавець та києвознавець.
* [[Гладкий Петро Дмитрович]] — український мовознавець; жертва сталінського терору.
* [[Кадун Микола Васильович]] — Герой Радянського Союзу, капітан Робітничо-селянської [[Червона армія|Червоної Армії]].
* [[Кирей Василь Тадейович]] — український військовий діяч, генерал-хорунжий Армії [[Українська Народна Республіка|Української Народної Республіки]].
* [[Маслов-Стокоз Василь Павлович]] — український письменник, публіцист.
* [[Григор Орлик|Орлик Григорій Пилипович]]— генерал-лейтенант французького короля [[Людовик XV|Людовика XV]], син гетьмана [[Пилип Орлик|Пилипа Орлика]].
* [[Ситник Олександр Васильович]] — український скульптор.
* [[Соколов Валентин Євгенович]] — Герой Радянського Союзу, моряк-підводник, капітан 1-го рангу.
* [[Хоменко Арсеній Петрович]] — український демограф.

=== Загиблі у [[Російсько-українська війна|російсько-українській війні]] з 2014 ===

*27 травня [[2022]], поблизу м. [[Бахмут]] [[Донецька область|Донецької області]] [[Сергієнко Руслан Юрійович]] (нар. 27 лютого 1976 у Батурині; похований у Батурині) — сержант [[58-ма окрема мотопіхотна бригада (Україна)|58-ї окремої мотопіхотної бригади імені гетьмана Івана Виговського]], лицар [[Орден Богдана Хмельницького (Україна)|Ордена Богдана Хмельницького ІІІ ступеня]] (посмертно).<ref>[https://www.victims.memorial/people/ruslan-serhiienko Руслан Сергієнко. Платформа пам'яті «Меморал»]</ref>

*5 липня [[2022]], поблизу м. [[Бахмут]] [[Донецька область|Донецької області]] [[Ситник Григорій Миколайович]] (нар. 23 лютого 1969 у Батурині; похований у Батурині) — солдат [[58-ма окрема мотопіхотна бригада (Україна)|58-ї окремої мотопіхотної бригади імені гетьмана Івана Виговського]], лицар [[Орден «За мужність»|ордена «За мужність» ІІІ ступеня]] (посмертно).<ref>[https://www.victims.memorial/people/hryhorii-sytnyk Григорій Ситник. Платформа пам'яті «Меморіал»]</ref><ref>[https://www.youtube.com/watch?v=0pMAYpAHTMU&t=515s Герої нескореної України. Онлайн-виставка. Частина 1.]</ref>

*4 квітня [[2023]], в с. [[Печенюги]] [[Чернігівська область|Чернігівської області]] [[Борисенков Віктор Олександрович]] (нар. 9 травня 1999 у Батурині; похований у Батурині) — старший солдат, стрілець взводу охорони військової частини А3958 [[58-ма окрема мотопіхотна бригада (Україна)|58-ї окремої мотопіхотної бригади імені гетьмана Івана Виговського]], лицар [[Орден «За мужність»|ордена «За мужність» ІІІ ступеня]] (посмертно).<ref>[https://www.victims.memorial/people/viktor-borysenkov Віктор Борисенков. Платформа пам'яті «Меморіал»]</ref>

*15 січня [[2024]], в м. [[Курахове]] [[Донецька область|Донецької області]] Передерій Олексій Сергійович (нар. 25 грудня 1986 у селі [[Курінь (Ніжинський район)|Курінь]] [[Бахмацький район|Бахмацького району]]; помер під час несення служби; похований у Батурині, де живуть батьки) —  солдат [[77-ма окрема аеромобільна бригада (Україна)|77-ї окремої аеромобільної бригади]].

*26 квітня [[2024]], поблизу [[Кліщіївка]] [[Донецька область|Донецької області]] [[Романов Андрій Андрійович]] (нар. 10 вересня 1996 у Батурині) —  молодший сержант військової частини 3005 [[Національна гвардія України|Національної гвардії України]].<ref>[https://www.youtube.com/watch?v=6Pk_j1EtU44 Герої нескореної України. Онлайн-виставка. Частина 2.]</ref>

*25 вересня [[2024]], поблизу [[Водяне (Волноваський район)|Водяне]] [[Донецька область|Донецької області]] [[Крутоголов Сергій Володимирович]] (нар. 13 травня 1982 у Батурині; похований у Батурині) — командир танка [[1-й окремий штурмовий батальйон «Да Вінчі»|1-го окремого штурмового батальйону «Да Вінчі»]].<ref>[https://cntime.cn.ua/na-chernigivshini-poproshalis-iz-pyatma-bijcyami-z-article/ На Чернігівщині попрощались із пʼятьма бійцями ЗСУ.]</ref>

*28 січня [[2025]], в м. [[Яворів]] [[Львівська область|Львівської області]] Горленко Віталій Анатолійович (нар. 07 березня 1986 у Батурині; помер під час несення служби; похований у Батурині) —  солдат-курсант в/ч А3618.

== Адміністративна географія ==
* 1620-ті — 1633 — однойменне поселення Чернігівського воєводства [[Річ Посполита|Речі Посполитої]];
* 1633—1649 — центр Батуринської волості (округу) у складі Новгород-Сіверського повіту [[Чернігівське воєводство|Чернігівського воєводства]] Речі Посполитої;
* 1649—1652 — центр [[Батуринська сотня|Батуринської сотні]] [[Чернігівський полк|Чернігівського полку]] [[Гетьманщина|Гетьманщини]];
* 1652—1781 — центр Батуринської сотні [[Ніжинський полк|Ніжинського полку]] Гетьманщини;
* 1669—1708; 1750—1764 — резиденція гетьманів Д. Ігнатовича (Многогрішного), І. Самойловича, І. Мазепи, К. Розумовського;
* 1781—1791 — центр [[Батуринська волость (Конотопський повіт)|Батуринської волості]] [[Коропський повіт|Коропського повіту]] [[Новгород-Сіверське намісництво|Новгород-Сіверського намісництва]] Російської імперії;
* 1791—1796 — центр Батуринської волості [[Конотопський повіт|Конотопського повіту]] Чернігівського намісництва Російської імперії;
* 1796—1802 — центр Батуринської волості Конотопського повіту [[Малоросійська губернія|Малоросійської губернії]] Російської імперії;
* 1802—1856 — центр Батуринської волості Конотопського повіту Чернігівської губернії [[Малоросійське генерал-губернаторство|Малоросійського генерал-губернаторства]] Російської імперії;
* 1856—1917 — центр Батуринської волості Конотопського повіту Чернігівської губернії [[Російська імперія|Російської імперії]];
* 1917—1922 — центр Батуринської волості Конотопського повіту Чернігівської губернії (належав різним урядам: революційному комуністичному, Української Народної Республіки, Української держави гетьмана [[Скоропадський Павло Петрович|П. Скоропадського]], Української Соціалістичної Радянської Республіки, серпень-листопад 1919 — зона окупації військами [[Денікін Антон Іванович|А. Денікіна]]);
* 1922—1923 — центр Батуринської волості Конотопського повіту Чернігівської губернії [[Українська Радянська Соціалістична Республіка|Української РСР]];
* 1923—1925 — [[село]], центр [[Батуринський район|Батуринського району]] Конотопської округи Чернігівської губернії Української РСР;
* 1925—1930 — [[село]], центр Батуринського району Конотопської округи [[Поліський підрайон|Поліського підрайону]] Української РСР;
* 1930—1932 — [[село]], центр Батуринського району Поліського підрайону Української РСР;
* 1932—1935 — [[село]] Бахмацького району [[Чернігівська область|Чернігівської області]] Української РСР;
* 1935—1941 — [[село]], центр [[Батуринський район|Батуринського району]] Чернігівської області;
* 1941—1943 — [[село]], центр Батуринського району Чернігівської області прифронтової території Німеччини (зона окупації Німеччини);
* 1943—1960 — [[село]], центр Батуринського району Чернігівської області Української РСР;
* 1960—1991 — [[селище міського типу]][[Бахмацький район|Бахмацького району]] Чернігівської області Української РСР;
* 1991—2008 — селище міського типу Бахмацького району Чернігівської області [[Україна|України]];
* 2008—2020 — місто районного значення Бахмацького району Чернігівської області України;
* З 2020 р. — місто районного значення [[Ніжинський район|Ніжинського району]] Чернігівської області України.

== Галерея ==
{{center|<gallery>
Файл:Палац Розумовського у Батурині фото 02.jpg|[[Палац Розумовського (Батурин)|Палац гетьмана К. Розумовського]].
Файл:Палац гетьмана Кирила Розумовського (Батурін, Україна).jpg|[[Палац Розумовського (Батурин)|Палац гетьмана К. Розумовського]].
Файл:Палац Розумовського в Батурині 1.jpg|[[Палац Розумовського (Батурин)|Палац гетьмана К. Розумовського]].
Файл:Baturyn - Palace wing (p2).JPG|Західний флігель.
Файл:Baturyn - Palace wing.JPG|Східний флігель.
Файл:Батурин 3.jpg|[[Палац Розумовського (Батурин)|Палац гетьмана К. Розумовського]].
Файл:Baturyn fortress1.jpg|Башта [[Цитадель Батуринської фортеці|Цитаделі Батуринської фортеці]].
Файл:Baturyn fortress2.jpg|Башта [[Цитадель Батуринської фортеці|Цитаделі Батуринської фортеці]].
Файл:Baturyn - Fortress wall.JPG|Башта [[Цитадель Батуринської фортеці|Цитаделі Батуринської фортеці]].
Файл:Стіни Батуринської фортеці.jpg|Оборонна стіна [[Цитадель Батуринської фортеці|Цитаделі Батуринської фортеці]].
Файл:Вежа Батуринської фортеці.jpg|Башта [[Цитадель Батуринської фортеці|Цитаделі Батуринської фортеці]].
Файл:Охоронний рів навколо цитаделі.jpg|Оборонний рів [[Цитадель Батуринської фортеці|Цитаделі Батуринської фортеці]].
Файл:Воскресенська церковнопарафіяльна школа.jpg|[[Музей археології Батурина]].
Файл:Baturyn - Fortress Mazepa house.JPG|Гетьманський будинок.
Файл:Кочубеївський парк в Батурині 002.JPG|Пасіка імені П.І.Прокоповича.
Файл:Baturyn - Kochubey's house.JPG|[[Будинок-музей Генерального судді Василя Кочубея|Будинок генерального судді В.Кочубея]].
Файл:На території Батуринської фортеці Україна 2012 рік.jpg|На території [[Цитадель Батуринської фортеці|Цитаделі Батуринської фортеці]].
Файл:Церква Покрови Пресвятої Богородиці у Батурині.jpg|[[Покровська церква (Батурин)|Свято–Покровська церква]].
Файл:Baturyn - Fortress guns.JPG|Гармати на [[Цитадель Батуринської фортеці|Цитаделі Батуринської фортеці]].
Файл:2. Батурин, готель Стокоза, ХІХ ст.jpg|Готель Стокоза. ХІХ ст.
Файл:3. Батурин, Покровська церковно-парафіальна школа, 1899-1903 рр.jpg|Покровська церковнопарафіяльна школа. 1900 р.
Файл:Хрест у селі Батурин.JPG|Пам'ятний знак жертвам Батуринської трагедії 1708 року
Файл:Memorial 1932-1933 Baturyn.jpg|Меморіал жертвам Голодомору
Файл:Батурин 7309.jpg|[[Воскресенська церква (Батурин)|Церква Воскресіння Господнього]].

</gallery>}}

== Великі панорами міста ==
{{wide image|Батуринська фортеця-10.jpg |1273px|Велика панорама Батуринської фортеці}}
{{wide image|Палацовий комплекс гетьмана Розумовського.jpg|1473px|Велика панорама палацово-паркового комплексу гетьмана Кирила Розумовського}}

== Примітки ==
{{reflist|3|refs=

<ref name="Голодомор УІНП">{{cite web |title=Батурин |website=Геоінформаційна система місць «Голодомор 1932—1933 років в Україні» |url=http://194.44.11.173:8099/pt?pt=1125 |publisher=[[Український інститут національної пам'яті]] |accessdate=18 червня 2020 |url-status=dead }}</ref>

}}

== Література ==
* {{УРЕ}}
* {{МСІУ}}
* Володимир Мезенцев. Архітектурно-археологічні дослідження у Батурині // Свобода. № 19, 7 травня 2010 р., С. 19—20.
* Загибель Батурина 2 листопада 1708 р. / Сергій Павленко. — 2-ге вид. — К. : Києво-Могилян. акад., 2009. — 267 с. : іл., портр. — Бібліогр.: с. 259—265 (170 назв), в кінці розд. та в підрядк. прим. — ISBN 978-966-518-409-6
* [http://www.istpravda.com.ua/reviews/2012/11/6/99045/ «Без Батурина важко зрозуміти українців».] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20121109082440/http://www.istpravda.com.ua/reviews/2012/11/6/99045/ |date=9 листопада 2012 }}
* Батуринська старовина: зб. наук. праць, присвячений 300-літтю Батуринської трагедії / [редкол.: З. Когут (голов. ред.) та ін.]. — Київ: Вид-во ім. О. Теліги, 2008. — 480 с. : 32 с. іл. — ISBN 966-355-023-7.
* Батурин: сторінки історії: зб. док. і матер. / [редкол.: О. Б. Коваленко (голова) та ін.]. — Чернігів: Чернігівські обереги, 2009. — 786 с. — ISBN 966-533-408-8.

== Посилання ==
{{Commonscat|Baturyn}}
* [http://encyclopedia.kiev.ua/vydaniya/files/use/first_book/part1.pdf Батурин] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210311000512/http://encyclopedia.kiev.ua/vydaniya/files/use/first_book/part1.pdf |date=11 березня 2021 }} // {{УМЕ1|сторінки=75}}
* [https://youtu.be/mBXDYbp_omQ БАТУРИН — столиця гетьмана ІВАНА МАЗЕПИ / Документальний фільм // 1993 / Відео]
* [https://youtu.be/9Qqccctin6k БАТУРИНСЬКА ТРАГЕДІЯ / Програма Велич особистости / 153 студія // 2018 / Відео]
* ''В. М. Горобець''. [http://www.history.org.ua/index.php?encyclop&termin=Baturyn_smt Батурин] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160428043938/http://www.history.org.ua/index.php?encyclop&termin=Baturyn_smt |date=28 квітня 2016 }} // {{ЕІУ|1|202}}
* [https://web.archive.org/web/20140625223648/http://k-ua.net/батурин/ Батурин]
* [http://gska2.rada.gov.ua/pls/z7502/A005?rdat1=05.10.2010&rf7571=42922 Облікова картка на сайті Верховної Ради України]{{Недоступне посилання|date=червень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}
* [http://cult.gov.ua/news/2008-06-04-346 Яким насправді був Батурин] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20081120143013/http://cult.gov.ua/news/2008-06-04-346 |date=20 листопада 2008 }}
* [http://www.castles.com.ua/index.php?id=baturin Батурин («Храми та замки України»)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20070929083800/http://www.castles.com.ua/index.php?id=baturin |date=29 вересня 2007 }}
* [http://www.umoloda.kiev.ua/print/84/45/22111 Батурин: ліпимо класику] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20100621003758/http://www.umoloda.kiev.ua/print/84/45/22111 |date=21 червня 2010 }}
* [http://www.dt.ua/3000/3900/63760/?printpreview Батурин. Нові факти]{{Недоступне посилання|date=червень 2019 |bot=InternetArchiveBot }}
* [http://cult.gov.ua/blog/2007-12-26-3 Батурин. Історична довідка] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20080805212133/http://cult.gov.ua/blog/2007-12-26-3 |date=5 серпня 2008 }}
* [http://observer.sd.org.ua/news.php?id=10665 Пам'ятай про Батурин-1708] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20070927230819/http://observer.sd.org.ua/news.php?id=10665 |date=27 вересня 2007 }}
* [https://web.archive.org/web/20070927043335/http://nation.org.ua/content/view/1982/77/ Пам'ятай про Батурин-1708]
* [http://tutbuv.com/?p=1401 Батурин. Козацька фортеця] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20100622233137/http://tutbuv.com/?p=1401 |date=22 червня 2010 }}
* [https://web.archive.org/web/20060728034418/http://www.kozatstvo.org.ua/uk_u.php?d=a&i=319 «Україна козацька» АРХІТЕКТУРНО-АРХЕОЛОГІЧНІ ДОСЛІДЖЕННЯ У БАТУРИНІ 2004 р.]
* [https://web.archive.org/web/20121209103027/http://www.novasich.org.ua/index.php?go=News&in=view&id=4902 Розкопки залишок палацу гетьмана Мазепи в Батурині]

{{Батуринська міська громада}}
{{Бахмацький район}}
{{Історичні місця Чернігівської області}}
{{Міста Чернігівської області}}
{{Столиці України}}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Батурин]]
[[Категорія:Сотенні центри Гетьманщини]]
[[Категорія:Міста Чернігівської області]]
[[Категорія:Села, занесені на «чорні дошки» (Голодомор)]]
[[Категорія:Надпопулярні статті]]
[[Категорія:Колишні столиці України]]
[[Категорія:Населені пункти України, засновані 1625]]
[[Категорія:Населені пункти Ніжинського полку (Гетьманщина)]]
[[Категорія:Населені пункти Ніжинського району]]

title: Батурин

Герб Батурина: Прапор Батурина

title: Основні дані

Країна: Україна

Регіон: Чернігівська область

Район: Ніжинський район

Тер. громада: Батуринська міська громада

Засноване: 1625 (перша згадка)

Статус міста: від 2008 (раніше з 1625 по 1923) року

Площа: 7 км²

Водойма: р. Сейм

Назва мешканців: бату́ринець · бату́ринка · бату́ринці

title: Відстань

Найближча залізнична станція: Бахмач-Пасажирський

До станції: 19 км

title: До районного центру

title: До обл./респ. центру

title: Міська влада

Рада: Батуринська міська рада


text:
# Jean Nuttli
Jean Nuttli (* 2. Januar 1974 in Kriens) ist ein ehemaliger Schweizer Radrennfahrer, der auf Zeitfahrdisziplinen spezialisiert war.

## Sportliche Laufbahn
Bis zum August 1996 wog Jean Nuttli über 120 Kilogramm. Er entschloss sich, seinen Lebensstil drastisch zu ändern, und trainierte monatelang auf einem Ergometer in seinem Zimmer; Weihnachten 1996 wog er nur noch 68 Kilogramm. Kurz darauf nahm er an seinem ersten Radrennen teil, bei dem er auf Anhieb den zweiten Platz hinter Michael Themann belegte.
Im Jahr 2000 belegte Nuttli bei der Schweizer Meisterschaft im Einzelzeitfahren Platz drei und wurde daraufhin im Oktober 2000 vom Schweizer Radverband zu den Weltmeisterschaften nach Frankreich geschickt, wo er trotz einer Fehlleitung durch das Begleitmotorrad kurz vor dem Ziel den elften Platz im Zeitfahren erreichte. Nachdem er kurz darauf den Chrono des Herbiers gewonnen hatte, erhielt er für das Jahr 2001 einen Vertrag beim Schweizer Team Phonak Hearing Systems.
2001 wurde Jean Nuttli Schweizer Meister im Einzelzeitfahren und gewann den Chrono erneut, 2002 wurde er Vize-Meister. 2003 gewann er die Brandenburg-Rundfahrt und gemeinsam mit Philippe Schnyder das Duo Normand. 2004 belegte er bei der Schweizer Zeitfahrmeisterschaft nochmals Rang drei.
Während seiner Karriere versuchte Nuttli mehrfach, den von Chris Boardman gehaltenen Stundenweltrekord von 49,441 km/h zu brechen. Am 16. November 2002 schaffte er 47,093 km/h (was bis 2014 immer noch Schweizer Rekord bedeutete), nachdem er am Vortag seinen ersten Weltrekordversuch nach 20 Minuten hatte abbrechen müssen (bei einem Durchschnitt von 48,649 km/h). Im Dezember 2004 erreichte er in seinem letzten Versuch im Wiener Ferry-Dusika-Hallenstadion 46,642 km/h.
2006 strahlte das Schweizer Fernsehen einen Dokumentarfilm über Jean Nuttli aus.

## Erfolge
2000
- Chrono des Herbiers

2001
- Schweizer Meister – Zeitfahren
- eine Etappe Tour du Poitou-Charentes
- Chrono des Herbiers
- eine Etappe Circuit Cycliste Sarthe

2002
- eine Etappe Circuit Cycliste Sarthe
- Schweizer Zeitfahrmeisterschaft
- Schweizer Stundenrekord (47,093 km)

2003
- Prolog Jadranska Magistrala
- Gesamtwertung und eine Etappe Brandenburg-Rundfahrt
- Duo Normand
- Schweizer Zeitfahrmeisterschaft

2004
- Schweizer Zeitfahrmeisterschaft

## Teams
- 2001 Phonak Hearing Systems
- 2002 Oktos–Saint-Quentin
- 2003 Volksbank Ideal
- 2004 Volksbank Ideal Leingruber
- 2006 Rietumu Bank-Riga-Ideal

wikiname: dewiki

title: Jean Nuttli

in_language: de

wikitext:
<!-- schweizbezogen -->
'''Jean Nuttli''' (* [[2. Januar]] [[1974]] in [[Kriens]]) ist ein ehemaliger [[Schweiz]]er [[Radrennfahrer]], der auf [[Zeitfahren|Zeitfahrdisziplinen]] spezialisiert war.

== Sportliche Laufbahn ==
Bis zum August 1996 wog Jean Nuttli über 120 Kilogramm. Er entschloss sich, seinen Lebensstil drastisch zu ändern, und trainierte monatelang auf einem [[Ergometer]] in seinem Zimmer; Weihnachten 1996 wog er nur noch 68 Kilogramm. Kurz darauf nahm er an seinem ersten Radrennen teil, bei dem er auf Anhieb den zweiten Platz hinter [[Michael Themann]] belegte.<ref name="dicker">{{Internetquelle |url=https://www.radsport-news.com/sport/sportnews_32845.htm |titel=Der «Dicke» jagt den Stunden-Weltrekord |werk=radsport-news.com |datum=2004-12-13 |abruf=2014-01-18}}</ref>

Im Jahr 2000 belegte Nuttli bei der Schweizer Meisterschaft im [[Einzelzeitfahren]] Platz drei und wurde daraufhin im Oktober 2000 vom [[Swiss Cycling|Schweizer Radverband]] zu den [[UCI-Straßen-Weltmeisterschaften 2000|Weltmeisterschaften]] nach Frankreich geschickt, wo er trotz einer Fehlleitung durch das Begleitmotorrad kurz vor dem Ziel den elften Platz im Zeitfahren erreichte.<ref name="dicker" /> Nachdem er kurz darauf den [[Chrono des Herbiers]] gewonnen hatte, erhielt er für das Jahr 2001 einen Vertrag beim Schweizer [[Radsportteam|Team]] [[Phonak Hearing Systems]].

2001 wurde Jean Nuttli Schweizer Meister im [[Einzelzeitfahren]] und gewann den ''Chrono'' erneut, 2002 wurde er Vize-Meister. 2003 gewann er die [[Brandenburg-Rundfahrt]] und gemeinsam mit [[Philippe Schnyder]] das [[Duo Normand]]. 2004 belegte er bei der Schweizer Zeitfahrmeisterschaft nochmals Rang drei.

Während seiner Karriere versuchte Nuttli mehrfach, den von [[Chris Boardman]] gehaltenen [[Stundenweltrekord]] von 49,441 km/h zu brechen. Am 16. November 2002 schaffte er 47,093 km/h (was bis 2014 immer noch [[Liste der Schweizer Rekorde im Bahnradsport|Schweizer Rekord]] bedeutete), nachdem er am Vortag seinen ersten Weltrekordversuch nach 20 Minuten hatte abbrechen müssen (bei einem Durchschnitt von 48,649 km/h). Im Dezember 2004 erreichte er in seinem letzten Versuch im Wiener [[Ferry-Dusika-Hallenstadion]] 46,642 km/h.<ref>{{Internetquelle |url=https://taz.de/!576159/ |titel=Die Last der frühen Jahre |autor=Erwin Koch |werk=Die Tageszeitung |datum=2005-07-16 |abruf=2014-01-18}}</ref>

2006 strahlte das [[Schweizer Fernsehen]] einen Dokumentarfilm über Jean Nuttli aus.<ref>{{Internetquelle |url=https://www.srf.ch/play/tv/redirect/detail/278f3a90-7352-43be-99ab-183d1cc8c6d4 |titel=Der Diät-Weltmeister – Jean Nuttlis unendlicher Kampf gegen die Kilos |werk=[[Reporter (SRF)|Reporter]] |hrsg=[[Schweizer Radio und Fernsehen|SRF]] |autor=Nathalie Rufer |datum=2006-02-01 |abruf=2022-06-29 |kommentar=Video; 25:37 min}}</ref>

== Erfolge ==
;2000
* [[Chrono des Herbiers]]
;2001
* [[Datei:MaillotSuiza.svg|20px]] Schweizer Meister – Zeitfahren
* eine Etappe [[Tour du Poitou-Charentes]]
* [[Chrono des Herbiers]]
* eine Etappe [[Circuit Cycliste Sarthe]]
;2002
* eine Etappe [[Circuit Cycliste Sarthe]]
* {{Radsportauszeichnung|Silber}} Schweizer Zeitfahrmeisterschaft
* Schweizer Stundenrekord (47,093 km)
;2003
* [[Prolog (Radrennen)|Prolog]] [[Jadranska Magistrala]]
* Gesamtwertung und eine Etappe [[Brandenburg-Rundfahrt]]
* [[Duo Normand]]
* {{Radsportauszeichnung|Bronze}} Schweizer Zeitfahrmeisterschaft
;2004
* {{Radsportauszeichnung|Bronze}} Schweizer Zeitfahrmeisterschaft

== Teams ==
* 2001 [[Phonak Hearing Systems]]
* 2002 [[Oktos–Saint-Quentin]]
* 2003 [[Volksbank Ideal]]
* 2004 [[Volksbank Ideal Leingruber]]
* 2006 [[Rietumu Bank-Riga-Ideal]]

== Weblinks ==
* {{Radsportseiten|9687}}
* {{Internetquelle |url=https://taz.de/!576159/ |titel=Die Last der frühen Jahre |autor=Erwin Koch |werk=Die Tageszeitung |datum=2005-07-16 |abruf=2014-01-18}}

== Einzelnachweise ==
<references />

{{Navigationsleiste Schweizer Meister im Einzelzeitfahren}}

{{SORTIERUNG:Nuttli, Jean}}
[[Kategorie:Radsportler (Schweiz)]]
[[Kategorie:Schweizer Meister (Radsport)]]
[[Kategorie:Sportler (Rankweil)]]
[[Kategorie:Schweizer]]
[[Kategorie:Geboren 1974]]
[[Kategorie:Mann]]

{{Personendaten
|NAME=Nuttli, Jean
|ALTERNATIVNAMEN=
|KURZBESCHREIBUNG=Schweizer Radrennfahrer
|GEBURTSDATUM=2. Januar 1974
|GEBURTSORT=[[Kriens]], Schweiz
|STERBEDATUM=
|STERBEORT=
}}


text:
# 学校法人法政大学
学校法人法政大学（がっこうほうじんほうせいだいがく）は、日本の学校法人。

## 理事会
- 役員（任期 2021年4月1日～2025年3月31日）[1]
  - 理事長 廣瀬克哉（法学部教授） 大学学長
  - 常務理事 小秋元段（文学部教授）大学副学長
  - 常務理事 佐野哲（経営学部教授）大学副学長
  - 常務理事 奥山利幸（経済学部教授）大学副学長
  - 常務理事 小澤雄司（法政大学職員）
  - 常務理事 金井敦（理工学部教授）大学副学長
  - 常務理事 和仁達郎（法政大学国際高等学校校長）
  - 常務理事 ダイアナ・コー（グローバル教養学部教授）大学副学長
  - 常務理事 岩崎晋也（現代福祉学部教授）大学副学長
  - 常務理事 平山喜雄（法政大学職員）
  - 理事 小林清宣（卒業生評議員）
  - 理事 岡本眞司（卒業生評議員）
  - 理事 菊池由美子（卒業生評議員）
  - 理事 長裕章（卒業生評議員）

## 総長
- 法政大学総長を、法人の代表である理事長とする。
- 総長は、法人の理事長と大学の学長を兼ねることから総長と呼ばれる。
- 総長の選出方法は、学内選挙で総長候補者を1人選出し、理事会が次期総長として選任する。
- 任期は4年、通算2期まで。理事も同じ。

## 理事会の構成
- 理事会は13人で構成。その内訳は総長、大学教員理事4人、付属校校長理事1人、職員理事2人、卒業生理事4人、総長選任理事1人。
- 理事のうち8人を常務理事にし、法人の日常業務を分掌。常務理事は総長が指名。
- 常務理事は大学教員だけで構成されていたが、2017年4月より職員理事、中高校校長理事が加わった。
- 理事会は通常、月に1回開催。常務理事会を週1回開催。

## 監事
- 評議員会の同意を得て、総長が選任する
- 監事4名

## 評議員
- 教職員（大学院議長、各学部長、学生センター長、図書館長、通信教育部長、付属校校長、事務部局本部長など）
- 卒業生（卒業生評議員はかつては卒業生による選挙で選出していた）
- 学識経験者・功労者
- 学内理事

## 設置校
- 法政大学
- 法政大学中学校・高等学校
- 法政大学第二中学校・高等学校
- 法政大学国際高等学校

## 廃止校
- 法政大学短期大学部
- 法政大学工業高等学校
- 法政大学第三中・高等学校
- 法政大学女子中学校

## 外郭団体等
- 財団法人法政大学出版局

## 2017年4月に寄付行為改正[2]
- 理事の数　11人から13人に変更。11人の時の内訳は、総長、大学教員3人、付属校校長1人、大学職員1人、卒業生評議員4人、総長が選任する1人。
- 総長並びに理事の任期は3年、改選は通算3期までだったが、4年、通算2期までと改めた。
- 常務理事　4人から8人に増員
- 監事　3人から4人に変更。従来は3人の卒業生が当たっていたが、卒業生以外の有識者1人を加え4人となった。

wikiname: jawiki

title: 学校法人法政大学

in_language: ja

wikitext:
{{Otheruses|学校法人法政大学の法人組織|法政大学の教学内容等|法政大学}}
{{基礎情報 学校法人
|名称=学校法人法政大学
|ロゴ=
| 画像=法政大学市ヶ谷キャンパス2.jpg
| pxl= 250px
| 画像説明=法政大学（ボアソナード・タワー）
|画像2=
|画像説明2=
|画像サイズ2=
|画像3=
|画像説明3=
|画像サイズ3=
|創立者=[[ギュスターヴ・エミール・ボアソナード]]
|理事長=
|副理事長=
|専務理事=
|創立= [[1880年]]
|所属学校= [[法政大学]]
[[法政大学中学校・高等学校]]
[[法政大学第二中学校・高等学校]]
[[法政大学国際高等学校]]
|所在地= [[東京都]][[千代田区]][[富士見 (千代田区)|富士見]]2-17-1
|ウェブサイト=[https://www.hosei.ac.jp/ 法政大学]
|解散=
|特記事項=
}}
'''学校法人法政大学'''（がっこうほうじんほうせいだいがく）は、[[日本]]の[[学校法人]]。

{{Portal|教育}}
;

== 理事会 ==
*役員（任期 2021年4月1日～2025年3月31日）<ref>[https://www.hosei.ac.jp/hosei/daigakugaiyo/socho/yakuin/ 常務理事・理事・監事]</ref>
**理事長 [[廣瀬克哉]]（[[法政大学大学院法学研究科・大学院政治学研究科・法学部|法学部]]教授） [[大学]][[校長|学長]]
**常務理事 [[小秋元段]]（文学部教授）大学副学長
**常務理事 佐野哲（経営学部教授）大学副学長
**常務理事 [[奥山利幸]]（経済学部教授）大学副学長
**常務理事 小澤雄司（法政大学職員）
**常務理事 金井敦（[[法政大学理工学部|理工学部]]教授）大学副学長
**常務理事 和仁達郎（法政大学国際高等学校校長）
**常務理事 ダイアナ・コー（グローバル教養学部教授）大学副学長
**常務理事 岩崎晋也（現代福祉学部教授）大学副学長
**常務理事 平山喜雄（法政大学職員）
**理事 小林清宣（卒業生評議員）
**理事 岡本眞司（卒業生評議員）
**理事 菊池由美子（卒業生評議員）
**理事 長裕章（卒業生評議員）

== 総長 ==
*法政大学総長を、法人の代表である理事長とする。
*総長は、法人の理事長と大学の学長を兼ねることから総長と呼ばれる。
*総長の選出方法は、学内選挙で総長候補者を1人選出し、理事会が次期総長として選任する。
*任期は4年、通算2期まで。理事も同じ。

== 理事会の構成 ==
*理事会は13人で構成。その内訳は総長、大学教員理事4人、付属校校長理事1人、職員理事2人、卒業生理事4人、総長選任理事1人。
*理事のうち8人を常務理事にし、法人の日常業務を分掌。常務理事は総長が指名。
*常務理事は大学教員だけで構成されていたが、2017年4月より職員理事、中高校校長理事が加わった。
*[[理事会]]は通常、月に1回開催。常務理事会を週1回開催。

== 監事 ==
*評議員会の同意を得て、総長が選任する
*監事4名

== 評議員 ==
*教職員（大学院議長、各学部長、学生センター長、図書館長、通信教育部長、付属校校長、事務部局本部長など）
*卒業生（卒業生評議員はかつては卒業生による選挙で選出していた）
*学識経験者・功労者
*学内理事

== 設置校 ==
*[[法政大学]]
*[[法政大学中学校・高等学校]]
*[[法政大学第二中学校・高等学校]]
*[[法政大学国際高等学校]]

== 廃止校 ==
*[[法政大学短期大学部]]
*[[法政大学工業高等学校]]
*[[法政大学第三中・高等学校]]
*[[法政大学女子中学校]]

== 外郭団体等 ==
*財団法人[[法政大学出版局]]

== 2017年4月に寄付行為改正<ref>[https://www.hosei.ac.jp/NEWS/newsrelease/170403/ 4月1日より田中優子総長のもと 法政大学の新理事会体制がスタート]</ref> ==
*理事の数　11人から13人に変更。11人の時の内訳は、総長、大学教員3人、付属校校長1人、大学職員1人、卒業生評議員4人、総長が選任する1人。
*総長並びに理事の任期は3年、改選は通算3期までだったが、4年、通算2期までと改めた。
*常務理事　4人から8人に増員
*監事　3人から4人に変更。従来は3人の卒業生が当たっていたが、卒業生以外の有識者1人を加え4人となった。

== 脚注 ==
<references/>

== 外部リンク ==
* [https://www.hosei.ac.jp/ 法政大学]

{{学校法人法政大学}}
{{School-stub}}
{{DEFAULTSORT:ほうせいたいかく}}
[[Category:学校法人法政大学|*]]
[[Category:1880年設立の教育機関]]

title: 学校法人法政大学

創立者: ギュスターヴ・エミール・ボアソナード

所属学校: 法政大学 · 法政大学中学校・高等学校 · 法政大学第二中学校・高等学校 · 法政大学国際高等学校

所在地: 東京都千代田区富士見2-17-1

ウェブサイト: 法政大学


text:
# Dany Verstraeten
Dany Verstraeten (Kabalo, Belgisch-Congo, 22 oktober 1955) is een Belgisch voormalig nieuwslezer.

## Levensloop
Verstraeten was vanaf 1979 te horen bij de toenmalige BRT. Hij ging er bij de radio aan de slag waar hij de verkeersinformatie verzorgde. Hij zette zijn radiowerk verder bij Studio Brussel. Tegelijk begon hij ook met televisiewerk en presenteerde hij "Mobiele mensen".
Vanaf de start van VTM op 1 februari 1989 was hij te zien als presentator van VTM Nieuws, waar hij jarenlang het hoofdbulletin om 19 uur voor zijn rekening nam. Dit combineerde hij met de presentatie van andere programma's zoals Telefacts (1990-2006), De zesde versnelling en Autowereld.tv (1999-2004). Vanaf 2013 presenteerde Verstraeten steevast de VTM Nieuws-uitzendingen van vrijdagavond tot en met zondagavond. Vanaf 2021 verzorgde hij de nieuwsuitzending alleen nog op zondagmiddag. Op dinsdag 5 september 2023 ging hij op pensioen, na voor een laatste maal het VTM Nieuws te hebben gepresenteerd. Aansluitend op de nieuwsuitzending volgde het gelegenheidsprogramma Dank u, Dany waarin Koen Wauters samen met Verstraeten terugblikte op zijn 35-jarige carrière bij de nieuwsdienst van de commerciële televisiezender.
Dany Verstraeten trouwde in 2001 met de 13 jaar jongere Anne Buytaert, woordvoerster van Touring. Samen hebben ze twee kinderen.

## Trivia
- In 2004 verleende Verstraeten zijn stem aan de Vlaamse versie van de animatiefilm The Incredibles als de Nieuwslezer.
- In 2013 had Verstraeten een gastrol in het eerste seizoen van de televisieserie Safety First.
- In 2024 was hij te zien als gastspeurder in The Masked Singer en als zichzelf in Sterregem.

wikiname: nlwiki

title: Dany Verstraeten

in_language: nl

wikitext:
{{Infobox filmregisseur
| naam            = Dany Verstraeten
| afbeelding      =
| onderschrift    =
| volledige naam  = Daniël Verstraeten
| geboortedatum   = [[22 oktober]] [[1955]]
| geboorteplaats  = [[Kabalo]], [[Belgisch-Congo]]
| overleden       =
| overlijdensplaats =
| nationaliteit   = {{BE}}
| land            = {{BE}}
| jaren-actief    = 1979 - sep.2023
| beroep          = Nieuwsanker
| genre           =
| films           =
| beste regisseur =
| beste film      =
| imdb            = 1563924
| moviemeter      =
| ander portaal   = Televisie
| extra portaal   =
}}
'''Dany Verstraeten''' ([[Kabalo]], [[Belgisch-Congo]], [[22 oktober]] [[1955]]) is een [[België|Belgisch]] voormalig [[nieuwslezer]].

==Levensloop==
Verstraeten was vanaf 1979 te horen bij de toenmalige [[Vlaamse Radio- en Televisieomroep|BRT]]. Hij ging er bij de radio aan de slag waar hij de [[verkeersinformatie]] verzorgde. Hij zette zijn radiowerk verder bij [[Studio Brussel]]. Tegelijk begon hij ook met televisiewerk en presenteerde hij "Mobiele mensen".

Vanaf de start van [[VTM]] op 1 februari 1989 was hij te zien als presentator van ''[[VTM Nieuws]]'', waar hij jarenlang het hoofdbulletin om 19 uur voor zijn rekening nam. Dit combineerde hij met de presentatie van andere programma's zoals ''[[Telefacts]]'' (1990-2006), ''De zesde versnelling'' en ''Autowereld.tv'' (1999-2004). Vanaf 2013 presenteerde Verstraeten steevast de ''VTM Nieuws''-uitzendingen van vrijdagavond tot en met zondagavond. Vanaf 2021 verzorgde hij de nieuwsuitzending alleen nog op zondagmiddag.<ref>{{Citeer web |url =https://www.hln.be/tv/catherine-en-dany-verdelen-weekend-van-vtm-nieuws~a607447b/ |titel =Cathérine en Dany verdelen weekend van 'VTM Nieuws' |bezochtdatum =23 januari 2021 |archiefurl=https://web.archive.org/web/20210204173126/https://www.hln.be/tv/catherine-en-dany-verdelen-weekend-van-vtm-nieuws~a607447b/|archiefdatum=2021-02-04}}</ref> Op dinsdag 5 september 2023 ging hij op pensioen, na voor een laatste maal het ''VTM Nieuws'' te hebben gepresenteerd. Aansluitend op de nieuwsuitzending volgde het gelegenheidsprogramma ''Dank u, Dany'' waarin [[Koen Wauters]] samen met Verstraeten terugblikte op zijn 35-jarige carrière bij de nieuwsdienst van de commerciële televisiezender.

Dany Verstraeten trouwde in 2001 met de 13 jaar jongere Anne Buytaert, woordvoerster van [[Touring]]. Samen hebben ze twee kinderen.

== Trivia ==
*In 2004 verleende Verstraeten zijn stem aan de [[Vlaams|Vlaamse]] versie van de animatiefilm ''[[The Incredibles]]'' als de Nieuwslezer.
*In 2013 had Verstraeten een gastrol in het eerste seizoen van de televisieserie ''[[Safety First]]''.
*In 2024 was hij te zien als gastspeurder in [[The Masked Singer (Vlaanderen)|The Masked Singer]] en als zichzelf in [[Sterregem]].

{{Appendix}}

{{DEFAULTSORT:Verstraeten, Danny}}
[[Categorie:Vlaams acteur]]
[[Categorie:VTM-journalist]]
[[Categorie:Vlaams nieuwslezer]]
[[Categorie:Vlaams televisiepresentator]]
[[Categorie:Vlaams radiopresentator]]
[[Categorie:Vlaams stemacteur]]

title: Dany Verstraeten

Volledige naam: Daniël Verstraeten

Geboren: 22 oktober 1955 · Kabalo, Belgisch-Congo

Geboorteland: België

Beroep: Nieuwsanker