text:
# Gibret
Gibret – miejscowość i gmina we Francji, w regionie Nowa Akwitania, w departamencie Landy.
Według danych na rok 1990 gminę zamieszkiwały 102 osoby, a gęstość zaludnienia wynosiła 40 osób/km² (wśród 2290 gmin Akwitanii Gibret plasuje się na 1074. miejscu pod względem liczby ludności, natomiast pod względem powierzchni na miejscu 1550.).

wikiname: plwiki

title: Gibret

in_language: pl

wikitext:
{{Jednostka administracyjna infobox
 |nazwa                           = Gibret
 |nazwa oryginalna                =
 |dopełniacz nazwy                = gminy Gibret
 |jednostka                       = gmina
 |zdjęcie                         =
 |opis zdjęcia                    =
 |alt zdjęcia                     =
 |herb                            =
 |flaga                           =
 |hymn                            =
 |dewiza                          =
 |państwo                         = Nowa Akwitania
 |1. jednostka administracyjna    =
 |2. jednostka administracyjna    = [[Landy (departament)|Landy]]
 |3. jednostka administracyjna    = [[Okręg Dax|Dax]]
 |siedziba                        =
 |nazwa kodu statystycznego       = [[Institut national de la statistique et des études économiques|INSEE]]
 |kod statystyczny                = 40112
 |powierzchnia                    = 2,55 km²
 |rok                             = 1990
 |liczba ludności                 = 102
 |gęstość zaludnienia             = 40 os./km²
 |numer kierunkowy                =
 |kod pocztowy                    = 40380
 |tablice rejestracyjne           =
 |adres urzędu                    =
 |plan                            =
 |mapa                            =
 |nazwa mapy                      = Francji
 |kod mapy                        = Landy
 |współrzędne                     = 43°42′N 0°49′W
 |commons                         =
 |www                             =
}}
'''Gibret''' – miejscowość i gmina we [[Francja|Francji]], w regionie [[Nowa Akwitania]], w departamencie [[Landy (departament)|Landy]].

Według danych na rok 1990 gminę zamieszkiwały 102 osoby, a gęstość zaludnienia wynosiła 40 osób/km² (wśród 2290 gmin [[Akwitania|Akwitanii]] Gibret plasuje się na 1074. miejscu pod względem liczby ludności, natomiast pod względem powierzchni na miejscu 1550.).

== Bibliografia ==
* {{Insee}}

{{Okręg Dax}}

[[Kategoria:Miejscowości w departamencie Landy]]

title: Gibret

Państwo: Francja

Region: Nowa Akwitania

Departament: Landy

Okręg: Dax

• gęstość: 40 os./km²


text:
# Matteo Darmian
Matteo Darmian (Legnano, provincia de Milán, Italia, 2 de diciembre de 1989) es un futbolista italiano que juega de defensa en el Inter de Milán de la Serie A de Italia.

## Trayectoria
Matteo Darmian empezó su carrera de futbolista cuando era un niño, jugando en el C.A.R.C.O.R, equipo de la localidad de Rescaldina, cercana a su lugar de nacimiento, Legnano. Empezó a destacar desde pequeño y por ese motivo, en el año 2000, con 11 años de edad, se incorporó a las categorías inferiores del A. C. Milan. El jugador empezó a jugar con el Milan desde muy joven, hasta finalmente convertirse en el capitán del equipo juvenil. Tras una destacada campaña en el equipo primavera, anotando 1 gol, llegó su gran momento.
Darmian debutó con el Milan el 28 de noviembre de 2006, con solo 16 años, en la Copa Italia en un partido contra el Brescia Calcio, reemplazando a Kakha Kaladze en el primer tiempo y convirtiéndose así en el segundo jugador más joven de la historia del Milan en debutar, después de Paolo Maldini. Seis meses después, el 19 de mayo, realizó su debut en Serie A en un partido contra el Udinese Calcio, entrando mediada la segunda parte. Durante la temporada 2007-08 solo hizo otra aparición en la Copa Italia y ninguna en liga, no obstante se convirtió en capitán del segundo equipo del A. C. Milan.
La siguiente temporada, el defensor de 19 años realizó otras tres apariciones en liga. El 17 de julio de 2009, Darmian fue cedido al club de la Serie B Calcio Padova hasta final de temporada. Hizo su debut oficial con el club el 28 de noviembre, en una derrota en casa contra el Vicenza. Una lesión le tuvo apartado de los terrenos de juego algunos meses hasta que fue operado y los médicos dieron el visto bueno. El 20 de febrero de 2010, Darmian anotó su primer gol con el club, dándole la ventaja en el partido sobre el Ancona.
Durante esta temporada, el defensor italiano jugó veinte partidos de liga regular, además de dos encuentros de play-out frente a la Triestina que se resolvió con un 0-3 en la vuelta, a favor del Calcio Padova, después de un empate sin goles en la ida. Así, después de concluir esta temporada y con el equipo salvado, se habló de una posible marcha de Darmian a la Serie A, concretamente al Bari. Finalmente acabó fichando por el U. S. Palermo. Tras varios días de rumores, el jugador reconoció públicamente su intención de jugar en el Palermo, y finalmente, directores del Milan y el club siciliano llegaron a un acuerdo que dejó al futbolista a disposición del Palermo, pero con un 50% de los derechos para el equipo rossonero.
El traspaso se hizo oficial el 12 de julio de 2010 a través de la página web del Palermo. Ese mismo día Darmian realizó su primer entrenamiento con su nuevo equipo. Fue presentado en una rueda de prensa el 13 de julio, donde dijo que llegaba al club con ganas de demostrar su valor. Jugó su primer partido con los rosaneri en el amistoso frente al equipo austriaco de Bad Kleinkirchheim, el 15 de julio de 2010. El 12 de agosto de ese mismo año ganó el triangular del Renzo Barbera, enfrentándose al Napoli y al Valencia, equipo contra el que realizó un gran encuentro.
Debutó oficialmente en la Liga Europa de la UEFA el 16 de septiembre de 2010, en la derrota 3-2 frente al Sparta Praga. Su debut en Serie A con el Palermo tuvo que esperar hasta el 23 del mismo mes, entrando en el minuto 92' en sustitución de Javier Pastore, en el encuentro frente a la Juventus de Turín. A finales de noviembre, el jugador legnanese sufrió una lesión en el muslo derecho que le tuvo apartado de los terrenos de juego hasta principios de 2011. Debido a la lesión y a otros factores, el defensor italiano no pudo demostrar su valor en el equipo siciliano; por lo que se marchó a la Serie B en forma de cesión, más precisamente al Torino.

## Selección nacional
Ha sido internacional con la selección de Italia en 46 ocasiones y ha marcado dos goles. Debutó el 31 de mayo de 2014, en un encuentro amistoso ante la selección de Irlanda que finalizó con marcador de 0-0. El 13 de mayo de 2014 el entrenador de la selección italiana, Cesare Prandelli, lo incluyó en la nómina preliminar de 30 jugadores convocados para la Copa Mundial de 2014. Fue confirmado en la lista definitiva de 23 jugadores el 1 de junio.

### Participaciones en Copas del Mundo
| Mundial                        | Sede   | Resultado    | Partidos | Goles |
| ------------------------------ | ------ | ------------ | -------- | ----- |
| Copa Mundial de Fútbol de 2014 | Brasil | Primera fase | 3        | 0     |

### Participaciones en Eurocopas
| Copa          | Sede     | Resultado        | Partidos | Goles |
| ------------- | -------- | ---------------- | -------- | ----- |
| Eurocopa 2016 | Francia  | Cuartos de final | 4        | 0     |
| Eurocopa 2024 | Alemania | Octavos de final | 3        | 0     |

## Estadísticas

### Clubes
Actualizado al último partido disputado el 30 de junio de 2025.
| A. C. Milan · Italia                                                                                | 1.ª           | 2006-07       | 1   | 0  | 1  | 0 | 0  | 0 | 2   | 0  |
| A. C. Milan · Italia                                                                                | 1.ª           | 2007-08       | 0   | 0  | 1  | 0 | 0  | 0 | 1   | 0  |
| A. C. Milan · Italia                                                                                | 1.ª           | 2008-09       | 3   | 0  | 0  | 0 | 0  | 0 | 3   | 0  |
| A. C. Milan · Italia                                                                                | Total club    | Total club    | 4   | 0  | 2  | 0 | 0  | 0 | 6   | 0  |
| Calcio Padova · Italia                                                                                | 2.ª           | 2009-10       | 22  | 1  | 0  | 0 | 0  | 0 | 22  | 1  |
| Calcio Padova · Italia                                                                                | Total club    | Total club    | 22  | 1  | 0  | 0 | 0  | 0 | 22  | 1  |
| U. S. Palermo · Italia                                                                                | 1.ª           | 2010-11       | 11  | 0  | 1  | 0 | 4  | 0 | 16  | 0  |
| U. S. Palermo · Italia                                                                                | Total club    | Total club    | 11  | 0  | 1  | 0 | 4  | 0 | 16  | 0  |
| Torino F. C. · Italia                                                                                | 2.ª           | 2011-12       | 33  | 1  | 1  | 0 | 0  | 0 | 34  | 1  |
| Torino F. C. · Italia                                                                                | 1.ª           | 2012-13       | 30  | 0  | 2  | 0 | 0  | 0 | 32  | 0  |
| Torino F. C. · Italia                                                                                | 1.ª           | 2013-14       | 37  | 0  | 1  | 0 | 0  | 0 | 38  | 0  |
| Torino F. C. · Italia                                                                                | 1.ª           | 2014-15       | 33  | 2  | 1  | 0 | 13 | 3 | 47  | 5  |
| Torino F. C. · Italia                                                                                | Total club    | Total club    | 133 | 3  | 5  | 0 | 13 | 3 | 151 | 6  |
| Manchester United Inglaterra                                                                                | 1.ª           | 2015-16       | 28  | 1  | 4  | 0 | 7  | 0 | 39  | 1  |
| Manchester United Inglaterra                                                                                | 1.ª           | 2016-17       | 18  | 0  | 4  | 0 | 7  | 0 | 29  | 0  |
| Manchester United Inglaterra                                                                                | 1.ª           | 2017-18       | 8   | 0  | 5  | 0 | 4  | 0 | 17  | 0  |
| Manchester United Inglaterra                                                                                | 1.ª           | 2018-19       | 6   | 0  | 1  | 0 | 0  | 0 | 7   | 0  |
| Manchester United Inglaterra                                                                                | Total club    | Total club    | 60  | 1  | 14 | 0 | 18 | 0 | 92  | 1  |
| Parma Calcio · Italia                                                                                | 1.ª           | 2019-20       | 33  | 1  | 1  | 0 | -  | - | 34  | 1  |
| Parma Calcio · Italia                                                                                | 1.ª           | 2020-21       | 3   | 0  | 0  | 0 | -  | - | 3   | 0  |
| Parma Calcio · Italia                                                                                | Total club    | Total club    | 36  | 1  | 1  | 0 | -  | - | 37  | 1  |
| Inter de Milán · Italia                                                                                | 1.ª           | 2020-21       | 26  | 3  | 3  | 0 | 4  | 1 | 33  | 4  |
| Inter de Milán · Italia                                                                                | 1.ª           | 2021-22       | 25  | 2  | 6  | 0 | 5  | 0 | 36  | 2  |
| Inter de Milán · Italia                                                                                | 1.ª           | 2022-23       | 31  | 1  | 6  | 1 | 11 | 0 | 48  | 2  |
| Inter de Milán · Italia                                                                                | 1.ª           | 2023-24       | 33  | 2  | 3  | 0 | 7  | 0 | 43  | 2  |
| Inter de Milán · Italia                                                                                | 1.ª           | 2024-25       | 29  | 3  | 6  | 0 | 14 | 0 | 49  | 3  |
| Inter de Milán · Italia                                                                                | Total club    | Total club    | 144 | 11 | 25 | 1 | 40 | 1 | 209 | 13 |
| Total carrera                                                                                | Total carrera | Total carrera | 410 | 17 | 47 | 1 | 76 | 4 | 533 | 22 |
| (1) Incluye Copa Italia, FA Cup, Copa de la Liga de Inglaterra y Community Shield. (2) Incluye Liga de Campeones de la UEFA, Liga Europa de la UEFA, Supercopa de Europa y Copa Mundial de Clubes de la FIFA.. |               |               |     |    |    |   |    |   |     |    |

## Palmarés

### Títulos nacionales
| Título                        | Club                    | País       | Año     |
| ----------------------------- | ----------------------- | ---------- | ------- |
| FA Cup                        | Manchester United F. C. | Inglaterra | 2015-16 |
| Community Shield              | Manchester United F. C. | Inglaterra | 2016    |
| Copa de la Liga de Inglaterra | Manchester United F. C. | Inglaterra | 2016-17 |
| Serie A                       | Inter de Milán          | Italia     | 2020-21 |
| Supercopa de Italia           | Inter de Milán          | Italia     | 2021    |
| Copa Italia                   | Inter de Milán          | Italia     | 2021-22 |
| Supercopa de Italia           | Inter de Milán          | Italia     | 2022    |
| Copa Italia                   | Inter de Milán          | Italia     | 2022-23 |
| Supercopa de Italia           | Inter de Milán          | Italia     | 2023    |
| Serie A                       | Inter de Milán          | Italia     | 2023-24 |

### Títulos internacionales
| Título                       | Club                    | País   | Año     |
| ---------------------------- | ----------------------- | ------ | ------- |
| Liga de Campeones de la UEFA | A. C. Milan             | Grecia | 2006-07 |
| Supercopa de Europa          | A. C. Milan             | Mónaco | 2007    |
| Copa Mundial de Clubes       | A. C. Milan             | Japón  | 2007    |
| Liga Europa de la UEFA       | Manchester United F. C. | Suecia | 2016-17 |

### Distinciones individuales
| Distinción                    | Año  |
| ----------------------------- | ---- |
| Equipo del Año en la Serie A. | 2014 |
| Pallone Azzurro.              | 2014 |
| Equipo del Año en la Serie A. | 2015 |

wikiname: eswiki

title: Matteo Darmian

in_language: es

wikitext:
{{Ficha de deportista
|nombre              = Matteo Darmian
|imagen              = 20150616 - Portugal - Italie - Genève - Matteo Darmian.jpg
|tamaño de imagen    = 200px
|nombrecompleto      = Matteo Darmian
|lugar nacimiento    = [[Legnano]], [[Italia]]
|fecha nacimiento    = {{Fecha|2|12|1989|edad}}
|nacionalidad        = [[Nacionalidad italiana|Italiana]]
|altura              = {{altura|m=1.82}}
|peso                = {{peso|kg=70}}

|deporte             = [[Fútbol]]
|inicio              = 2006
|equipo_debut        = [[Associazione Calcio Milan|A. C. Milan]]
|posición            = [[Defensa (fútbol)|Defensa]]
|club                = [[Inter de Milán]]
|dorsal              = 36
|goles_clubes        = 20

|selección           = {{selb|ITA}}
|debut internacional = 31 de mayo de 2014
|veces internacional = 46
|goles internacional = 2
|número_selección    = 5
|equipos             = * [[Associazione Calcio Milan|A. C. Milan]] (2006-09)
* → [[Calcio Padova]] (2009-10)
* [[Unione Sportiva Città di Palermo|U. S. Palermo]] (2010-11)
* [[Torino Football Club|Torino F. C.]] (2011-15)
* [[Manchester United Football Club|Manchester United F. C.]] (2015-19)
* [[Parma Calcio 1913|Parma Calcio]] (2019-21)
* → [[Inter de Milán]] (2020-21)
* Inter de Milán (2021-act.)
'''Nota:''' → indica que estuvo en condición de [[Préstamo (deportes)|préstamo]].
|medallas            = {{Medalla deportiva|[[Fútbol]] masculino}}
{{PaísMedalla|{{selb|ITA}}}}
{{CompeticiónDeMedalla|[[Fútbol en los Juegos Mediterráneos]]}}{{MedallaPlata|[[Fútbol en los Juegos Mediterráneos de 2009|Pescara 2009]]|Fútbol masculino}}
{{CompeticiónDeMedalla|[[Liga de Naciones de la UEFA|Liga de Naciones]]}}
{{MedallaBronce|[[Liga de Naciones de la UEFA 2022-23|Países Bajos 2023]]|Fútbol masculino}}
}}

'''Matteo Darmian''' ([[Legnano]], [[provincia de Milán]], [[Italia]], 2 de diciembre de 1989) es un futbolista [[Nacionalidad italiana|italiano]] que juega de [[Defensa (fútbol)|defensa]] en el [[Inter de Milán]] de la [[Serie A (Italia)|Serie A]] de [[Italia]].<ref>{{cita web|url=https://www.inter.it/it/news/2020/10/05/matteo-darmian-inter-calciomercato.html|título=Matteo Darmian è un nuovo calciatore dell'Inter|editor=inter.it|fechaacceso=5 de octubre de 2020|idioma=italiano}}</ref>

== Trayectoria ==
Matteo Darmian empezó su carrera de futbolista cuando era un niño, jugando en el C.A.R.C.O.R, equipo de la localidad de [[Rescaldina]], cercana a su lugar de nacimiento, [[Legnano]].<ref>{{cita web |año = 2014 |autor = Luca Momblano|url=http://www.goal.com/it/news/2/serie-a/2014/06/10/4871550/la-vera-storia-di-darmian-freccia-torino-al-milan-con-abate |título = La vera storia di Darmian: freccia Torino, al Milan con Abate senior... |editor = goal.com |idioma = italiano |fechaacceso = 25 de mayo de 2017}}</ref> Empezó a destacar desde pequeño y por ese motivo, en el año 2000, con 11 años de edad, se incorporó a las categorías inferiores del [[Associazione Calcio Milan|A. C. Milan]]. El jugador empezó a jugar con el [[Associazione Calcio Milan|Milan]] desde muy joven, hasta finalmente convertirse en el capitán del equipo juvenil. Tras una destacada campaña en el equipo primavera, anotando 1 gol, llegó su gran momento.

Darmian debutó con el [[Associazione Calcio Milan|Milan]] el 28 de noviembre de 2006, con solo 16 años, en la [[Copa Italia]] en un partido contra el [[Brescia Calcio]],<ref name="md">{{cita web |url = http://www.acmilan.com/it/archive/roster_player/7162/15 |título = Matteo Darmian |editor = acmilan.com |idioma = italiano |fechaacceso = 25 de mayo de 2017 |urlarchivo = https://web.archive.org/web/20120730063636/http://www.acmilan.com/it/archive/roster_player/7162/15 |fechaarchivo = 30 de julio de 2012 }}</ref> reemplazando a [[Kakha Kaladze]] en el primer tiempo<ref>{{cita web |url = http://www.gazzetta.it/speciali/coppa_italia/2007/tabellini/137172.html |título = Brescia 1-1 Milan |editor = gazzetta.it |idioma = italiano |fechaacceso = 25 de mayo de 2017}}</ref> y convirtiéndose así en el segundo jugador más joven de la historia del Milan en debutar, después de [[Paolo Maldini]]. Seis meses después, el 19 de mayo, realizó su debut en [[Serie A (Italia)|Serie A]] en un partido contra el [[Udinese Calcio]],<ref name="md"/> entrando mediada la segunda parte.<ref>{{cita web |url = http://es.soccerway.com/matches/2007/05/19/italy/serie-a/ac-milan/udinese-calcio/403830/?ICID=PL_MS_01 |título = Milan 2-3 Udinese |editor = es.soccerway.com |fechaacceso = 25 de mayo de 2017}}</ref> Durante la [[Serie A (Italia) 2007-08|temporada 2007-08]] solo hizo otra aparición en la [[Copa Italia]] y ninguna en liga, no obstante se convirtió en capitán del segundo equipo del [[Associazione Calcio Milan|A. C. Milan]].<ref>{{cita web |año = 2009 |url = http://www.repubblica.it/2009/03/sport/calcio/calcio-storie-varie/zunino-storia-giovani/zunino-storia-giovani.html |título = Da Motta a Giovinco. L'Italia fa giocare i suoi ragazzi |editor = repubblica.it |idioma = italiano |fechaacceso = 25 de mayo de 2017}}</ref>

La siguiente temporada, el defensor de 19 años realizó otras tres apariciones en liga. El 17 de julio de 2009, Darmian fue cedido al club de la [[Serie B (Italia)|Serie B]] [[Calcio Padova]] hasta final de temporada.<ref>{{cita web |año = 2009 |autor = Alessio Calfapietra |url = https://www.tuttomercatoweb.com/?action=read&id=161754 |título = UFFICIALE: il Milan cede Darmian al Padova |editor = tuttomercatoweb.com |idioma = italiano |fechaacceso = 25 de mayo de 2017}}</ref> Hizo su debut oficial con el club el 28 de noviembre, en una derrota en casa contra el [[Vicenza Calcio|Vicenza]].<ref>{{cita web |url = http://es.soccerway.com/matches/2009/11/28/italy/serie-b/calcio-padova/vicenza-calcio/817990/ |título = Padova 1-2 Vicenza |editor = es.soccerway.com |fechaacceso = 25 de mayo de 2017}}</ref> Una lesión le tuvo apartado de los terrenos de juego algunos meses hasta que fue operado y los médicos dieron el visto bueno. El 20 de febrero de 2010, Darmian anotó su primer gol con el club, dándole la ventaja en el partido sobre el [[Associazione Calcio Ancona|Ancona]].<ref>{{cita web |url = http://es.soccerway.com/matches/2010/02/20/italy/serie-b/ac-ancona/calcio-padova/817759/ |título = Ancona 2-2 Padova |editor = es.soccerway.com |fechaacceso = 25 de mayo de 2017}}</ref>

Durante esta temporada, el defensor italiano jugó veinte partidos de liga regular, además de dos encuentros de play-out frente a la [[Unione Sportiva Triestina Calcio|Triestina]] que se resolvió con un 0-3 en la vuelta, a favor del [[Calcio Padova]], después de un empate sin goles en la ida.<ref>{{cita web |año = 2010 |autor = Dante di Ragogna |url = http://www.gazzetta.it/Calcio/SerieB/12-06-2010/padova-che-impresa-7169530102.shtml |título = Padova, che impresa. Retrocede la Triestina |editor = gazzetta.it |idioma = italiano |fechaacceso = 25 de mayo de 2017}}</ref> Así, después de concluir esta temporada y con el equipo salvado, se habló de una posible marcha de Darmian a la [[Serie A (Italia)|Serie A]], concretamente al [[Football Club Bari 1908|Bari]]. Finalmente acabó fichando por el [[Unione Sportiva Città di Palermo|U. S. Palermo]].<ref>{{cita web |año = 2010 |url = http://palermocalcio.it/it/0910/news/scheda.php?id=20993 |título = Matteo Darmian al Palermo |editor = palermocalcio.it |idioma = italiano |fechaacceso = 25 de mayo de 2017 |urlarchivo = https://web.archive.org/web/20140601074536/http://palermocalcio.it/it/0910/news/scheda.php?id=20993 |fechaarchivo = 1 de junio de 2014 }}</ref> Tras varios días de rumores, el jugador reconoció públicamente su intención de jugar en el [[Unione Sportiva Città di Palermo|Palermo]], y finalmente, directores del [[Associazione Calcio Milan|Milan]] y el club siciliano llegaron a un acuerdo que dejó al futbolista a disposición del [[Unione Sportiva Città di Palermo|Palermo]], pero con un 50% de los derechos para el equipo ''rossonero''.

El traspaso se hizo oficial el 12 de julio de 2010 a través de la página web del [[Unione Sportiva Città di Palermo|Palermo]]. Ese mismo día Darmian realizó su primer entrenamiento con su nuevo equipo. Fue presentado en una rueda de prensa el 13 de julio, donde dijo que llegaba al club con ganas de demostrar su valor. Jugó su primer partido con los ''rosaneri'' en el amistoso frente al equipo austriaco de [[Bad Kleinkirchheim]], el 15 de julio de 2010.<ref>{{cita web |año = 2010 |url = http://palermocalcio.it/it/0910/news/scheda.php?id=20988 |título = Da domani i rosa in ritiro |editor = palermocalcio.it |idioma = italiano |fechaacceso = 25 de mayo de 2017 |urlarchivo = https://web.archive.org/web/20140515014903/http://palermocalcio.it/it/0910/news/scheda.php?id=20988 |fechaarchivo = 15 de mayo de 2014 }}</ref> El 12 de agosto de ese mismo año ganó el triangular del Renzo Barbera, enfrentándose al [[Società Sportiva Calcio Napoli|Napoli]] y al [[Valencia Club de Fútbol|Valencia]], equipo contra el que realizó un gran encuentro.

Debutó oficialmente en la [[Liga Europa de la UEFA]] el 16 de septiembre de 2010, en la derrota 3-2 frente al [[Athletic Club Sparta Praga|Sparta Praga]].<ref>{{cita web |año = 2010 |url = http://it.uefa.com/uefaeuropaleague/season=2011/matches/round=2000128/match=2002923/postmatch/report/index.html |título = Il Palermo si arrende a Praga |editor = it.uefa.com |idioma = italiano |fechaacceso = 25 de mayo de 2017}}</ref> Su debut en [[Serie A (Italia)|Serie A]] con el [[Unione Sportiva Città di Palermo|Palermo]] tuvo que esperar hasta el 23 del mismo mes, entrando en el minuto 92' en sustitución de [[Javier Pastore]], en el encuentro frente a la [[Juventus de Turín]].<ref>{{cita web |url = http://es.soccerway.com/matches/2010/09/23/italy/serie-a/juventus-fc/us-citta-di-palermo/989987/ |título = Juventus 1-3 Palermo |editor = es.soccerway.com |fechaacceso = 25 de mayo de 2017}}</ref> A finales de noviembre, el jugador legnanese sufrió una lesión en el muslo derecho que le tuvo apartado de los terrenos de juego hasta principios de 2011. Debido a la lesión y a otros factores, el defensor italiano no pudo demostrar su valor en el equipo siciliano; por lo que se marchó a la [[Serie B (Italia)|Serie B]] en forma de cesión, más precisamente al [[Torino Football Club|Torino]].<ref>{{cita web |año = 2011 |url = http://palermocalcio.it/it/1011/news/scheda.php?id=24636 |título = Darmian e Glik ceduti al Torino |editor = palermocalcio.it |idioma = italiano |fechaacceso = 25 de mayo de 2017 |urlarchivo = https://web.archive.org/web/20141013072332/http://palermocalcio.it/it/1011/news/scheda.php?id=24636 |fechaarchivo = 13 de octubre de 2014 }}</ref>

== Selección nacional ==
Ha sido internacional con la [[selección de fútbol de Italia|selección de Italia]] en 46 ocasiones y ha marcado dos goles.<ref name="seleccion">{{cita web |url = https://www.figc.it/it/nazionali/nazionali-in-cifre/dettaglio-convocato/?calciatoreId=44777&squadraId=12 |título = Convocazioni e presenze in campo |editor = figc.it |idioma = italiano |fechaacceso = 27 de marzo de 2024 |fechaarchivo = 27 de marzo de 2024 |urlarchivo = https://web.archive.org/web/20240327111447/https://www.figc.it/it/nazionali/nazionali-in-cifre/dettaglio-convocato/?calciatoreId=44777&squadraId=12 |deadurl = no }}</ref> Debutó el 31 de mayo de 2014, en un encuentro amistoso ante la selección de [[Selección de fútbol de Irlanda|Irlanda]] que finalizó con marcador de 0-0.<ref name="seleccion"/> El 13 de mayo de 2014 el entrenador de la selección italiana, [[Cesare Prandelli]], lo incluyó en la nómina preliminar de 30 jugadores convocados para la [[Copa Mundial de Fútbol de 2014|Copa Mundial de 2014]].<ref>{{cita web |año = 2014 |url = http://es.fifa.com/worldcup/news/y=2014/m=5/news=buffon-encabeza-los-30-de-prandelli-2338423.html |título = Buffon lidera los 30 de Prandelli |editor = es.fifa.com |fechaacceso = 19 de junio de 2014 |urlarchivo = https://web.archive.org/web/20150430134946/http://es.fifa.com/worldcup/news/y=2014/m=5/news=buffon-encabeza-los-30-de-prandelli-2338423.html |fechaarchivo = 30 de abril de 2015 }}</ref> Fue confirmado en la lista definitiva de 23 jugadores el 1 de junio.<ref>{{cita web |año = 2014 |url = http://es.fifa.com/worldcup/news/y=2014/m=6/news=prandelli-descarta-a-giusseppe-rossi-2352808.html |título = Prandelli descarta a Giuseppe Rossi |editor = es.fifa.com |fechaacceso = 19 de junio de 2014 |urlarchivo = https://web.archive.org/web/20150627153849/http://es.fifa.com/worldcup/news/y=2014/m=6/news=prandelli-descarta-a-giusseppe-rossi-2352808.html |fechaarchivo = 27 de junio de 2015 }}</ref>

=== Participaciones en Copas del Mundo ===
{| class="wikitable center" style="text-align:center"
|-
!width="200"|Mundial
!width="125"|Sede
!width="120"|Resultado
!width="60"|Partidos
!width="60"|Goles
|-
|{{nowrap|[[Copa Mundial de Fútbol de 2014]]}}
|{{BRA}}
|[[Italia en la Copa Mundial de Fútbol de 2014|Primera fase]]
|3
|0
|}

=== Participaciones en Eurocopas ===
{| class="wikitable center" style="text-align:center"
|-
! Copa
! Sede
! Resultado
! Partidos
! Goles
|-
|[[Eurocopa 2016]]
|{{FRA}}
|[[Italia en la Eurocopa 2016|Cuartos de final]]
|4
|0
|-
|[[Eurocopa 2024]]
|{{GER}}
|[[Italia en la Eurocopa 2024|Octavos de final]]
|3
|0
|}

== Estadísticas ==
=== Clubes ===
[[Archivo:Soccerball current event.svg|20px]] ''Actualizado al último partido disputado el {{fecha|30|6|2025}}.''

{| class="wikitable center" style="text-align:center"
|-
!rowspan=2 |Club
!rowspan=2 |Div.
!rowspan=2 |Temporada
!colspan=2 |Liga
!colspan=2 |Copas
nacionales([[#1|1]])
!colspan=2 |Copas
internacionales([[#2|2]])
!colspan=2 |Total
|-
! [[Competición (juego)#Partidos a dos|Part.]]
! [[Gol#Fútbol|Goles]]
! [[Competición (juego)#Partidos a dos|Part.]]
! [[Gol#Fútbol|Goles]]
! [[Competición (juego)#Partidos a dos|Part.]]
! [[Gol#Fútbol|Goles]]
! [[Competición (juego)#Partidos a dos|Part.]]
! [[Gol#Fútbol|Goles]]
|-
|rowspan=4 |'''[[Associazione Calcio Milan|A. C. Milan]]'''
{{ITA}}
|rowspan=3 |[[Serie A (Italia)|1.ª]]
| 2006-07
|1 || 0 || 1 || 0 || 0 || 0 || 2 || 0
|-
| 2007-08
|0 || 0 || 1 || 0 || 0 || 0 || 1 || 0
|-
| 2008-09
|3 || 0 || 0 || 0 || 0 || 0 || 3 || 0
|-
!colspan=2|Total club !!4 !! 0 !! 2 !! 0 !! 0 !! 0 !! 6 !! 0
|-
|rowspan=2 |'''[[Calcio Padova]]'''
{{ITA}}
|[[Serie B (Italia)|2.ª]]
| 2009-10
|22 || 1 || 0 || 0 || 0 || 0 || 22 || 1
|-
!colspan=2|Total club !!22 !! 1 !! 0 !! 0 !! 0 !! 0 !! 22 !! 1
|-
|rowspan=2 |'''[[Unione Sportiva Città di Palermo|U. S. Palermo]]'''
{{ITA}}
|[[Serie A (Italia)|1.ª]]
| 2010-11
|11 || 0 || 1 || 0 || 4 || 0 || 16 || 0
|-
!colspan=2|Total club !!11 !! 0 !! 1 !! 0 !! 4 !! 0 !! 16 !! 0
|-
|rowspan=5 |'''[[Torino Football Club|Torino F. C.]]'''
{{ITA}}
|[[Serie B (Italia)|2.ª]]
| 2011-12
|33 || 1 || 1 || 0 || 0 || 0 || 34 || 1
|-
|rowspan=3 |[[Serie A (Italia)|1.ª]]
| 2012-13
|30 || 0 || 2 || 0 || 0 || 0 || 32 || 0
|-
| 2013-14
|37 || 0 || 1 || 0 || 0 || 0 || 38 || 0
|-
| 2014-15
|33 || 2 || 1 || 0 || 13 || 3 || 47 || 5
|-
!colspan=2|Total club !!133 !! 3 !! 5 !! 0 !! 13 !! 3 !! 151 !! 6
|-
|rowspan=5 |'''[[Manchester United Football Club|Manchester United]]'''
{{ENG}}
|rowspan=4 |[[Premier League|1.ª]]
| [[Anexo:Temporada 2015-16 del Manchester United Football Club|2015-16]]
|28 || 1 || 4 || 0 || 7 || 0 || 39 || 1
|-
| [[Anexo:Temporada 2016-17 del Manchester United Football Club|2016-17]]
|18 || 0 || 4 || 0 || 7 || 0 || 29 || 0
|-
| [[Anexo:Temporada 2017-18 del Manchester United Football Club|2017-18]]
|8 || 0 || 5 || 0 || 4 || 0 || 17 || 0
|-
| [[Anexo:Temporada 2018-19 del Manchester United Football Club|2018-19]]
|6 || 0 || 1 || 0 || 0 || 0 || 7 || 0
|-
!colspan=2|Total club !!60 !! 1 !! 14 !! 0 !! 18 !! 0 !! 92 !! 1
|-
|rowspan=3 |'''[[Parma Calcio 1913|Parma Calcio]]'''<ref>{{cita web |url = https://es.besoccer.com/noticia/darmian-firma-con-el-parma-hasta-2023-700998 |título = Darmian firma con el Parma hasta 2023 |editor = es.besoccer.com |fechaacceso = 2 de septiembre de 2019}}</ref>
{{ITA}}
|rowspan=2 |[[Serie A (Italia)|1.ª]]
| 2019-20
|33 || 1 || 1 || 0 || - || - || 34 || 1
|-
| 2020-21
|3 || 0 || 0 || 0 || - || - || 3 || 0
|-
!colspan=2|Total club !!36 !! 1 !! 1 !! 0 !! - !! - !! 37 !! 1
|-
|rowspan=6|'''[[Inter de Milán]]'''
{{ITA}}
|rowspan=5|[[Serie A (Italia)|1.ª]]
| 2020-21
|26 || 3 || 3 || 0 || 4 || 1 || 33 || 4
|-
| 2021-22
|25 || 2 || 6 || 0 || 5 || 0 || 36 || 2
|-
| 2022-23
|31 || 1 || 6 || 1 || 11 || 0 || 48 || 2
|-
| 2023-24
|33 || 2 || 3 || 0 || 7 || 0 || 43 || 2
|-
| 2024-25
|29 || 3 || 6 || 0 || 14 || 0 || 49 || 3
|-
! colspan=2|Total club !! 144 !! 11 !! 25 !! 1 !! 40 !! 1 !! 209 !! 13
|-
! colspan=3|Total carrera !! 410 !! 17 !! 47 !! 1 !! 76 !! 4 !! 533 !! 22
|-
|colspan=16|

'''(1)''' Incluye [[Copa Italia]], [[FA Cup]], [[Copa de la Liga (Inglaterra)|Copa de la Liga de Inglaterra]] y [[Community Shield]].

'''(2)''' Incluye [[Liga de Campeones de la UEFA]], [[Liga Europa de la UEFA]], [[Supercopa de Europa]] y [[Copa Mundial de Clubes de la FIFA]]..
|}

== Palmarés ==
=== Títulos nacionales ===
{| class="wikitable center" style="text-align: center"
|-
! Título
! Club
! País
! Año
|-
|[[FA Cup]]
|rowspan=3|[[Manchester United Football Club|Manchester United F. C.]]
|rowspan=3|{{ENG}}
|[[FA Cup 2015-16|2015-16]]
|-
|[[Community Shield]]
|[[Community Shield 2016|2016]]
|-
|[[Copa de la Liga (Inglaterra)|Copa de la Liga de Inglaterra]]
|[[Copa de la Liga de Inglaterra 2016-17|2016-17]]
|-
|[[Serie A (Italia)|Serie A]]
|rowspan=7|[[Inter de Milán]]
|rowspan=7|{{ITA}}
|[[Serie A (Italia) 2020-21|2020-21]]
|-
|[[Supercopa de Italia]]
|[[Supercopa de Italia 2021|2021]]
|-
|[[Copa Italia]]
|[[Copa Italia 2021-22|2021-22]]
|-
|Supercopa de Italia
|[[Supercopa de Italia 2022|2022]]
|-
|Copa Italia
|[[Copa Italia 2022-23|2022-23]]
|-
|Supercopa de Italia
|[[Supercopa de Italia 2023|2023]]
|-
|Serie A
|[[Serie A (Italia) 2023-24|2023-24]]
|}

=== Títulos internacionales ===
{| class="wikitable center" style="text-align: center"
|-
! Título
! Club
! País
! Año
|-
|[[Liga de Campeones de la UEFA]]
|rowspan=3|[[Associazione Calcio Milan|A. C. Milan]]
|{{GRE}}
|[[Liga de Campeones de la UEFA 2006-07|2006-07]]
|-
|[[Supercopa de Europa]]
|{{MON}}
|[[Supercopa de Europa 2007|2007]]
|-
|[[Copa Mundial de Clubes de la FIFA|Copa Mundial de Clubes]]
|{{JPN}}
|[[Copa Mundial de Clubes de la FIFA 2007|2007]]
|-
|[[Liga Europa de la UEFA]]
|[[Manchester United Football Club|Manchester United F. C.]]
|{{SWE}}
|[[Liga Europa de la UEFA 2016-17|2016-17]]
|}

=== Distinciones individuales ===
{| class="wikitable center" style="text-align: center"
|-
! Distinción
! Año
|-
|[[Anexo:Equipo del Año en la Serie A|Equipo del Año en la Serie A]].<ref>{{cita web|año=2014|url=http://www.tuttosport.com/calcio/serie_a/2014/12/15-315387/Serie+A,+Gran+Gal%C3%A0+del+Calcio+Aic.+Tutte+le+frasi+e+i+premi|título=Serie A, Gran Galà del Calcio Aic. Tutte le frasi e i premi|editor=tuttosport.com|idioma=italiano|fechaacceso=24 de mayo de 2017|urlarchivo=https://web.archive.org/web/20141216082733/http://www.tuttosport.com/calcio/serie_a/2014/12/15-315387/Serie+A,+Gran+Gal%C3%A0+del+Calcio+Aic.+Tutte+le+frasi+e+i+premi |fechaarchivo = 16 de diciembre de 2014}}</ref>
|2014
|-
|Pallone Azzurro.<ref>{{cita web|año=2014 url=http://www.figc.it/it/204/2526478/2015/01/News.shtml|título=A Darmian il “Pallone Azzurro 2014”, tra le donne la vincitrice è Rosucci|editor=figc.it|idioma=italiano|fechaacceso=24 de mayo de 2017}}</ref>
|2014
|-
|[[Anexo:Equipo del Año en la Serie A|Equipo del Año en la Serie A]].<ref>{{cita web|año=2015|url=http://www.juventus.com/it/news/news/2015/la-signora-fa-incetta-di-premi-al-gran-gal--del-calcio.php|título=La Signora fa incetta di premi al Gran Galà del Calcio|editor=juventus.com|idioma=italiano|fechaacceso=24 de mayo de 2017}}</ref>
|2015
|}

== Referencias ==
{{listaref|2}}

== Enlaces externos ==
{{commonscat}}
* [http://aic.football.it/scheda/18475 Perfil y estadísticas]
* [https://www.legaseriea.it/en/player/matteo-darmian-90190 Ficha en Serie A]
* [https://www.premierleague.com/players/12854/Matteo-Darmian/overview Ficha en Premier League]
* {{Jugador UEFA|103806}}

{{NF|1989||Darmian, Matteo}}
[[Categoría:Nacidos en Legnano]]
[[Categoría:Defensas laterales derechos de fútbol de Italia]]
[[Categoría:Futbolistas de la Associazione Calcio Milan]]
[[Categoría:Futbolistas del Calcio Padova]]
[[Categoría:Futbolistas del Palermo Football Club]]
[[Categoría:Futbolistas del Torino Football Club]]
[[Categoría:Futbolistas del Manchester United Football Club]]
[[Categoría:Futbolistas del Parma Calcio 1913]]
[[Categoría:Futbolistas del Inter de Milán]]
[[Categoría:Futbolistas de la selección de fútbol sub-17 de Italia]]
[[Categoría:Futbolistas de la selección de fútbol sub-18 de Italia]]
[[Categoría:Futbolistas de la selección de fútbol sub-19 de Italia]]
[[Categoría:Futbolistas de la selección de fútbol sub-20 de Italia]]
[[Categoría:Futbolistas de la selección de fútbol sub-21 de Italia]]
[[Categoría:Futbolistas de Italia en la Copa Mundial de 2014]]
[[Categoría:Futbolistas de Italia en la Eurocopa 2016]]
[[Categoría:Futbolistas de Italia en la Eurocopa 2024]]

title: Datos personales

Nacimiento: Legnano, Italia · 2 de diciembre de 1989 (35 años)

Nacionalidad(es): Italiana

title: Carrera deportiva

Deporte: Fútbol

title: Club profesional

Debut deportivo: 2006 · (A. C. Milan)

Club: Inter de Milán

Posición: Defensa

title: Selección nacional

Selección: Italia

Debut: 31 de mayo de 2014

title: Trayectoria

Trayectoria: - A. C. Milan (2006-09) - → Calcio Padova (2009-10) - U. S. Palermo (2010-11) - Torino F. C. (2011-15) - Manchester United F. C. (2015-19) - Parma Calcio (2019-21) - → Inter de Milán (2020-21) - Inter de Milán (2021-act.) Nota: → indica que estuvo en condición de préstamo.

title: Fútbol en los Juegos Mediterráneos

Plata: Pescara 2009 · Fútbol masculino

title: Liga de Naciones

Bronce: Países Bajos 2023 · Fútbol masculino


text:
# Nicolas Chaudun
Pour les articles homonymes, voir Chaudun (homonymie).
 (août 2013).
Nicolas Chaudun, né à Paris en 1962, est un écrivain, un réalisateur documentariste et un éditeur d'art français.

## Biographie
Nicolas Marie Jacques Chaudun naît à Paris, où il étudie le droit et l’histoire de l’art, avant de d’effectuer un long séjour en Afrique équatoriale. Il commence sa carrière d'éditeur d’art chez Aymery Somogy en 1988. Il rejoint trois ans plus tard Beaux Arts magazine, dont il devient directeur de la rédaction en 1996. En 1999, il participe à la fondation des Éditions Phileas Fogg, essentiellement attachées à mettre en œuvre la politique éditoriale de National Geographic France. Il crée peu après une nouvelle maison, les Éditions Nicolas Chaudun, au sein de laquelle « Phileas Fogg » n’est plus qu’une collection de récits de voyages. Le nouveau catalogue aborde indistinctement tous les domaines de l’histoire de l’art, avec, toutefois, une prédilection pour l’architecture et la photographie. Nicolas Chaudun cède son entreprise et la quitte en avril 2013, pour se concentrer sur son activité d’auteur.
Dès 1992, en effet, il publie un premier roman, Le Siège. Ses livres explorent à peu près tous les champs de l'expression littéraire, depuis le pamphlet (Le Paysage, les ploucs et moi), jusqu'au recueil de nouvelles (Des nouvelles du front), en passant par l'essai (La Majesté des centaures), la biographie (Haussmann, Georges Eugène, préfet baron de la Seine; Un centaure au Crépuscule - Alexis L'Hotte), et plus récemment le roman noir (Mortel Bouquet).
C'est cependant dans le registre du récit historique (L’Été en enfer; Le Brasier; La Nuit des aventuriers) « qu'il apporte une originalité et un talent sans pareil ». L'Obs note alors de son côté : « on ne peut être qu'ébloui par sa passion, la richesse de son style, son érudition vertigineuse et jamais pédantesque. L'éloge qu'Alexandre Dumas disait de Lamartine pourrait lui être appliqué : il élève l'histoire à la hauteur du roman ». De l’aveu de Camille Pascal, un maître du genre, Nicolas Chaudun « a, par son talent et son érudition, rendu ses lettres de noblesse littéraires au récit historique ». L'Été en enfer a été plusieurs fois primé, et Le Brasier élu meilleur livre d'histoire de l'année 2015 par le magazine Lire. Ce dernier a fait, en 2018, l'objet d'une adaptation télévisuelle par son auteur lui-même.
N. Chaudun est en effet l’auteur et le réalisateur de documentaires télévisés, notamment de Paris au beau temps des équipages, Le Pré des anges ou Dandysme, le mal ultra, tous co-produits par la chaîne Histoire TV. Enfin, il a été le commissaire scientifique de deux expositions principalement consacrées aux relations entre l'homme et le cheval dans la société occidentale (« Voilà les Delton », musée de la Chasse et de la nature, oct. 2014/janvier 2015 ; « Des chevaux et des hommes - la collection Émile Hermès », musée de Pointe à Callières, Montréal, Canada, mai-oct. 2016).
En marge de cette activité, Nicolas Chaudun chronique régulièrement les grandes expositions d’art sur le plateau d’Historiquement Show (Histoire TV) et dans les colonnes du Figaro magazine.

## Publications
- Le Siège, roman, Les Belles Lettres, 1992
- L’Abécédaire de Paris, Flammarion, 1998
- Paris céramique, les couleurs de la rue, Somogy/Paris-Musées, 1998
- Le Paysage, les ploucs et moi, pamphlet, Rocher, 2001
- Le Promeneur de la petite ceinture, Actes Sud/Paris-Musées, 2003
- La Majesté des centaures, une histoire du portrait équestre dans la peinture occidentale, Actes Sud, 2006
- Le Cheval dans l’art (collectif), Citadelles & Mazenod, 2008
- Haussmann, Georges Eugène, préfet-baron de la Seine, Actes Sud, 2009; Babel n°1169 (réédition augmentée de Haussmann au crible, Éditions des Syrtes, 2000)
- Paris et son double - Paris avant Haussmann ; Paris aujourd’hui, Éditions Nicolas Chaudun, 2010
- L’Été en enfer – Napoléon III dans la débâcle, récit historique, Actes Sud, 2011; Babel n°1408
- Octave roi, roman, Pierre-Guillaume de Roux, 2013
- Des nouvelles du front, nouvelles, Le Passage, 2014
- Le Studio Delton, miroir du temps des équipages (sous la dir. de), Actes Sud, 2014
- Le Brasier : Le Louvre incendié par la Commune, récit historique, Actes-Sud, 2015 ; Babel n°1736
- Un centaure au crépuscule. Alexis L’Hotte, Actes-Sud, 2016
- L’Île des enfants perdus, roman, Actes-Sud, 2019
- La Nuit des aventuriers, récit historique, Plon, 2021 ; Pocket, 2023
- Mortel Bouquet, roman, Presses de la Cité, 2023

## Filmographie

### En tant qu'auteur
- Zone, zonards, zoniers... la horde de bordures; réal. Yves Billon - co-prod Zaradoc films / Histoire TV, 2014.
- Paris au beau temps des équipages; réal. Yves Billon / Nicolas Chaudun (non crédité) - co-prod. Zaradoc films / Histoire TV, 2015.
- La Bastoche - la gouaille de la pègre et son fantasme; réal. Yves Billon - co-prod. Zaradoc / Histoire TV, 2016.
- La Ballade des rois; réal. Serge Tignières - co-prod Peignoir prod / Histoire TV, 2017.

### En tant qu'auteur et réalisateur
- Le Pré des anges - la plaine d'Issy - berceau de l'aviation ; co-prod Plan large / Histoire TV, 2017.
- Le Brasier, le Louvre sous le feu de la Commune ; co-prod. Merapi productions / Histoire TV, 2018.
- Dandysme, le mal ultra ; co-prod. Merapi productions / Histoire TV, 2019.
- Et Haussmann créa Paris ; co-prod. Paramonti / Histoire TV, 2024.

## Récompenses et distinctions
- Prix Pégase 2007 (La Majesté des centaures).
- prix Drouyn-de-Lhuys (d) de l'académie des sciences morales et politiques 2011 (L'Été en enfer).
- Prix de la Fondation Napoléon 2011 (L'Été en enfer).
- Prix Robert-Christophe 2012 (L'Été en enfer).
- Prix du Guesclin - prix spécial du jury 2015 (Le Brasier).
- Le Brasier élu meilleur livre d'histoire 2015, palmarès du magazine Lire.
- Prix ACF de l’Homme pressé, 2023 (Mortel Bouquet).
- Chevalier de l'ordre des Arts et des Lettres (2014[15]).
- Officier de l'ordre des Arts et des Lettres (2020[16])

wikiname: frwiki

title: Nicolas Chaudun

in_language: fr

wikitext:
{{Homon|Chaudun (homonymie)}}
{{sources secondaires|date=août 2013}}
{{Infobox Biographie2|charte=écrivain}}

'''Nicolas Chaudun''', né à [[Paris]] en [[1962]], est un écrivain, un réalisateur documentariste et un éditeur d'art français.

== Biographie ==
Nicolas Marie Jacques Chaudun naît à Paris, où il étudie le droit et l’histoire de l’art, avant de d’effectuer un long séjour en Afrique équatoriale. Il commence sa carrière d'éditeur d’art chez [[Aymery Somogy]] en 1988. Il rejoint trois ans plus tard ''[[Beaux Arts magazine]]'', dont il devient directeur de la rédaction en 1996. En 1999, il participe à la fondation des [[Éditions Phileas Fogg]], essentiellement attachées à mettre en œuvre la politique éditoriale de ''[[National Geographic]]'' France. Il crée peu après une nouvelle maison, les [[Éditions Nicolas Chaudun]]<ref>« Nicolas Chaudun veut faire beau et simple », ''[[Livres-Hebdo]]'' n° 684, 6 avril 2007 ; « Nicolas Chaudun, un gentleman corsaire », ''[[Le Point]]'', 15 mars 2007</ref>, au sein de laquelle « Phileas Fogg » n’est plus qu’une collection de récits de voyages. Le nouveau catalogue aborde indistinctement tous les domaines de l’histoire de l’art, avec, toutefois, une prédilection pour l’architecture et la photographie. Nicolas Chaudun cède son entreprise et la quitte en avril 2013, pour se concentrer sur son activité d’auteur.

Dès 1992, en effet, il publie un premier roman, ''Le Siège''<ref>Éditions [[Les Belles Lettres]]</ref>. Ses livres explorent à peu près tous les champs de l'expression littéraire, depuis le pamphlet (''Le Paysage, les ploucs et moi''<ref>Éditions du Rocher, 2001</ref>), jusqu'au recueil de nouvelles (''Des nouvelles du front''<ref>Editions Le Passage, 2014</ref>), en passant par l'essai (''La Majesté des centaures''<ref>Actes Sud, 2006</ref>), la biographie (''Haussmann, Georges Eugène, préfet baron de la Seine''<ref>Actes Sud, 2009</ref>; ''Un centaure au Crépuscule - Alexis L'Hotte''<ref>Actes Sud 2016</ref>), et plus récemment le roman noir (''Mortel Bouquet'').

C'est cependant dans le registre du récit historique (''L’Été en enfer''<ref>Actes Sud, 2011</ref>; ''[http://www.latribunedelart.com/le-brasier-le-louvre-incendie-par-la-commune Le Brasier]''<ref>Actes Sud, 2015</ref>; ''La Nuit des aventuriers'') {{"|qu'il apporte une originalité et un talent sans pareil}}<ref>{{Article|langue=français|auteur1=Marc Riglet|titre=Paris en flammes|périodique=Lire|date=mai 2015|lire en ligne=|pages=87|numéro=434}}</ref>. ''L'Obs'' note alors de son côté : {{"|on ne peut être qu'ébloui par sa passion, la richesse de son style, son érudition vertigineuse et jamais pédantesque. L'éloge qu'Alexandre Dumas disait de Lamartine pourrait lui être appliqué : il élève l'histoire à la hauteur du roman}}<ref>{{Article|langue=français|auteur1=Jacques Nerson|titre=Le Louvre en feu|périodique=L'Obs|numéro=2646|jour=23|mois=juillet|année=2015|date=23 juillet|lire en ligne=|pages=}}</ref>. De l’aveu de Camille Pascal, un maître du genre, Nicolas Chaudun « a, par son talent et son érudition, rendu ses lettres de noblesse littéraires au récit historique<ref>C. Pascal, Valeurs Actuelles, avril 2015</ref> ». ''L'Été en enfer'' a été plusieurs fois primé, et ''Le Brasier'' élu [http://www.senscritique.com/liste/Les_20_meilleurs_livres_de_2015_selon_le_magazine_Lire/1099188 meilleur livre d'histoire de l'année 2015 par le magazine ''Lire'']<ref>{{Article|langue=français|auteur1=Marc Riglet|titre=Les 20 meilleurs livres de l'année|périodique=Lire|numéro=441|mois=décembre|année=2015|date=|lire en ligne=|pages=32 et 37}}</ref>. Ce dernier a fait, en 2018, l'objet d'une adaptation télévisuelle par son auteur lui-même.

N. Chaudun est en effet l’auteur et le réalisateur de documentaires télévisés, notamment de ''[https://www.dailymotion.com/video/x42sjo4 Paris au beau temps des équipages]''<ref>Coproduction Zaradoc films/''Histoire'', 52 min, {{1re|diffusion}} sur Histoire TV en octobre 2015.</ref>, ''Le Pré des anges'' ou ''Dandysme, le mal ultra'', tous co-produits par la chaîne Histoire TV. Enfin, il a été le commissaire scientifique de deux expositions principalement consacrées aux relations entre l'homme et le cheval dans la société occidentale (« Voilà les Delton », musée de la Chasse et de la nature, oct. 2014/janvier 2015 ; « Des chevaux et des hommes - la collection Émile Hermès », musée de Pointe à Callières, Montréal, Canada, mai-oct. 2016).

En marge de cette activité, Nicolas Chaudun chronique régulièrement les grandes expositions d’art sur le plateau d’''Historiquement Show'' (Histoire TV) et dans les colonnes du ''Figaro magazine''.

== Publications ==
[[Fichier:N. Chaudun en conférence à Montréal, mai 2016.jpg|vignette|Nicolas Chaudun en conférence à Montréal en mai 2016.]]
* ''Le Siège'', roman, [[Les Belles Lettres]], 1992
* ''L’Abécédaire de Paris'', [[Groupe Flammarion|Flammarion]], 1998
* ''Paris céramique, les couleurs de la rue'', [[Somogy (maison d'édition)|Somogy]]/[[Paris-Musées]], [[1998]]
* ''Le Paysage, les ploucs et moi'', pamphlet, [[Éditions du Rocher|Rocher]], 2001
* ''Le Promeneur de la petite ceinture'', [[Actes Sud]]/[[Paris-Musées]], 2003
* ''La Majesté des centaures, une histoire du portrait équestre dans la peinture occidentale'', [[Actes Sud]], 2006
* ''Le Cheval dans l’art'' (collectif), [http://www.citadelles-mazenod.com/62_nicolas-chaudrun Citadelles & Mazenod], 2008
* ''Haussmann, Georges Eugène, préfet-baron de la Seine'', [[Actes Sud]], 2009; Babel n°1169 (réédition augmentée de ''Haussmann au crible'', [[Éditions des Syrtes]], 2000)
* ''Paris et son double - Paris avant Haussmann ; Paris aujourd’hui'', [[Éditions Nicolas Chaudun]], 2010
* ''L’Été en enfer – Napoléon III dans la débâcle'', récit historique, [[Actes Sud]], 2011; Babel n°1408
* ''Octave roi'', roman, [[Pierre-Guillaume de Roux]], 2013
* ''Des nouvelles du front'', nouvelles, [[Éditions Le Passage|Le Passage]], 2014
* ''Le Studio Delton, miroir du temps des équipages'' (sous la dir. de), Actes Sud, 2014
* ''Le Brasier : Le Louvre incendié par la Commune'', récit historique, Actes-Sud, 2015 ; Babel n°1736
* ''Un centaure au crépuscule. Alexis L’Hotte'', Actes-Sud, 2016
* ''L’Île des enfants perdus'', roman, Actes-Sud, 2019
* ''La Nuit des aventuriers'', récit historique, Plon, 2021 ; Pocket, 2023
* ''Mortel Bouquet'', roman, Presses de la Cité, 2023

== Filmographie ==

=== En tant qu'auteur ===
* ''Zone, zonards, zoniers... la horde de bordures''; réal. Yves Billon - co-prod Zaradoc films / Histoire TV, 2014.
* ''Paris au beau temps des équipages''; réal. Yves Billon / Nicolas Chaudun (non crédité) - co-prod. Zaradoc films / Histoire TV, 2015.
* ''La Bastoche - la gouaille de la pègre et son fantasme''; réal. Yves Billon - co-prod. Zaradoc / Histoire TV, 2016.
* ''La Ballade des rois''; réal. Serge Tignières - co-prod Peignoir prod / Histoire TV, 2017.

=== En tant qu'auteur et réalisateur ===
* ''Le Pré des anges - la plaine d'Issy - berceau de l'aviation'' ; co-prod Plan large / Histoire TV, 2017.
* ''Le Brasier, le Louvre sous le feu de la Commune'' ; co-prod. Merapi productions / Histoire TV, 2018.
* ''Dandysme, le mal ultra'' ; co-prod. Merapi productions / Histoire TV, 2019.
* ''Et Haussmann créa Paris'' ; co-prod. Paramonti / Histoire TV, 2024.

== Récompenses et distinctions ==
* [[Prix Pégase (littérature)|Prix Pégase]] 2007 (''La Majesté des centaures'').
* {{Lien par élément|Q109279252}} de l'[[académie des sciences morales et politiques]] 2011 (''L'Été en enfer'').
* Prix de la [[Fondation Napoléon]] 2011 (''L'Été en enfer'').
* [[Prix Robert-Christophe]] 2012 (''L'Été en enfer'').
* [[Prix du Guesclin]] - prix spécial du jury 2015 (''Le Brasier'').
* ''Le Brasier'' élu meilleur livre d'histoire 2015, palmarès du [[Lire (revue)|magazine ''Lire'']].
* Prix ACF de l’Homme pressé, 2023 (''Mortel Bouquet'').
* {{Déco Chevalier de l'ordre des Arts et des Lettres}} (2014<ref>Arrêté du 16 janvier 2014 - NOR / MCCA 1402164 A</ref>).
* {{Déco Officier de l'ordre des Arts et des Lettres}} (2020<ref>[https://www.culture.gouv.fr/Nous-connaitre/Organisation/Conseil-de-l-Ordre-des-Arts-et-des-Lettres/Arretes-de-Nominations-dans-l-ordre-des-Arts-et-des-Lettres/Nomination-dans-l-ordre-des-Arts-et-des-Lettres-ete-2020 Arrêté du 18 décembre 2020 portant nomination dans l'ordre des Arts et des Lettres - NOR : MICA2035059A]</ref>)

== Notes et références ==
{{Références}}

== Liens externes ==
{{liens}}
* [http://www.lepassage-editions.fr/ Éditions Le Passage]

{{Portail|littérature française}}

{{CLEDETRI:Chaudun, Nicolas}}
[[Catégorie:Naissance à Paris]]
[[Catégorie:Écrivain français du XXe siècle]]
[[Catégorie:Écrivain français du XXIe siècle]]
[[Catégorie:Auteur publié par Les Belles Lettres]]
[[Catégorie:Auteur publié par les éditions Flammarion]]
[[Catégorie:Auteur publié par les éditions du Rocher]]
[[Catégorie:Auteur publié par Actes Sud]]
[[Catégorie:Auteur publié par les Éditions des Syrtes]]
[[Catégorie:Auteur publié par les éditions Plon]]
[[Catégorie:Auteur publié par les Presses de la Cité]]
[[Catégorie:Éditeur français du XXe siècle]]
[[Catégorie:Éditeur français du XXIe siècle]]
[[Catégorie:Réalisateur français de télévision]]
[[Catégorie:Officier des Arts et des Lettres]]
[[Catégorie:Naissance en mars 1962]]

title: Biographie

Naissance: 18 mars 1962 · Paris

Nationalité: française

Activités: Écrivain, éditeur

title: Autres informations

Distinctions: Liste détailléePrix Pégase (2007) · Prix Drouyn-de-Lhuys (2011) · Prix Robert-Christophe (2012) · Prix du Guesclin (2015) · Officier des Arts et des Lettres (2020)


text:
# Turkos
Den här artikeln handlar om mineralet turkos, för färgen se Turkos (färg).
Turkos är ett blått- till grönfärgat kryptokristallint, sekundärt fosfatmineral med den kemiska sammansättningen CuAl6(PO4)4(OH)8·4H2O.
Turkos är sällsynt och finare fyndigheter är dyrbara. Dess unika färgton har gjort att den använts till smycken och dekorativa inlägg under flera tusen år. Liksom fallet är för många andra opaka halvädelstenar har syntetisk turkos och imitationer, som kan vara mycket svåra att skilja från naturlig turkos, i modern tid gjort att dess popularitet minskat.
Ordet "turkos" är gammalt och kommer förmodligen från franskans pierre turquoise, "turkisk sten". Namngivningen bygger på en missuppfattning; turkos förekommer inte i Turkiet, men handeln mellan turkarna och Västeuropa gjorde att den kom att associeras med Mindre Asien. Den förekommer i stället i Iran och Afghanistan, där den kallas "firuze".

## Egenskaper
Turkos har en kryptokristallin grundmassa och de mycket små kornen gör att mineralets egenskaper varierar kraftigt. Det är skört med en maximal hårdhet något lägre än 6 på Mohs hårdhetsskala eller något högre än vanligt fönsterglas. Skörheten gör också turkos poröst med en relativ densitet på 2,60–2,90. Trots den relativt låga hårdheten tål turkos att poleras. Kristallerna är inte skönjbara för blotta ögat men genom röntgenanalys har man lyckats påvisa att mineralets kristallstruktur är triklint.
Färgen är lika varierande som mineralets övriga egenskaper; från vitt till blekt blått (av kopparn), från blågrönt till gulaktigt grönt (då järn substituerar aluminium). Turkos har en vaxartad glans och är vanligen opak men tunna sektioner kan vara semitransparenta. Strecket är blekt blått och brottet mussligt vilket ger vaxglansen. Turkos är inte lösligt i upphettad saltsyra. I turkos kan förekomma korn av pyrit eller mörka ådror av mörkt limonit.
Brytningsindex (mätt med natriumljus 589,3 nanometer) för turkos är omkring 1,61–1,62. Detta är dock endast ett medelvärde och mätningar med gemmologiska refraktometrar kan ge högst olika resultat beroende på turkosens polykristallina natur. Från enstaka, sällsynta prover har 1,61–1,65 uppmätts med en positiv biaxiell dubbelbrytning på Δ0,04. I ett absorptionsspektrum erhållet med ett spektroskop syns (vid starkt reflekterat ljus) en linje vid 432 nanometer och ett svagt band vid 460 nanometer. Långvågig ultraviolett strålning får turkos att fluorescera i grönt men varken kortvågig ultraviolett strålning eller röntgenstrålning ger samma effekt.

## Uppkomst
Turkos är ett sekundärt mineral och bildas supergent då sura vattenlösningar filtreras vid vittring och oxidation av andra mineral. Exempelvis kan kopparn komma från en primär kopparsulfid som kopparkis eller sekundära karbonater som malakit eller azurit; aluminiumet kan komma från fältspat; och fosforn från apatit.
Klimatfaktorer tycks ha avgörande betydelse eftersom turkos främst förekommer i torra regioner som sprickfyllningar och noduler i magmatiska bergarter, ofta tillsammans med limonit och andra järnoxider. Turkos mineraliseras vanligen ned till djup på mindre än tjugo meter, även om mineralet kan förekomma på större djup då sekundära lösningar tränger ned i sprickor.
Även om turkos vanligen sägs ha ett supergent ursprung finns hypoteser som istället förordar ett hypogent ursprung. Enligt dessa ska hydrotermiska processer föra vattenlösningarna upp till de översta jordlagren från stora djup. När lösningarna svalnar vid jordytan ska de reagera med och filtrera bort grundämnen från äldre mineral för att fällas ut i sprickor i den omgivande bergarten. Många förekomster av turkos stämmer dock dåligt överens med ett förmodat hypogent ursprung. Fynd av vätskeinneslutningar med två faser i turkoskorn pekar på förhöjda homogeniseringstemperaturer på 90–190 °C, vilket återstår att förklara.
Turkos är nästan alltid kryptokristallint och massivt utan kristallplan och kristaller, även på mikroskopisk nivå, är mycket sällsynta. Turkos saknar helt karaktäristisk yttre form och förekommer istället vanligen i sprickfyllningar med nodulär, botryoidal habitus. Turkos i form av stalaktiter har observerats och turkos kan genom pseudomorfos ersätta fältspat, apatit, andra mineral och till och med fossil – odontolit är fossil av ben, tänder eller elfenben som ersatts av turkos eller något annan fosfatmineral som till exempel vivianit. Sammanväxt med andra sekundära mineral som krysokolla är vanlig.

## Förekomst
Turkos hör till de första ädel- och halvädelstenar som människan började bryta. De flesta ursprungliga historiska fyndorter har tömts och övergivits men några enstaka är faktiskt ännu aktiva. Fynden vid dessa gruvor är begränsade vilket gör driften vid dessa orter småskalig och ofta helt manuell. Dessutom ligger dessa fyndorter ofta otillgängligt till och utvinningen är ofta säsongsbaserad.
Turkos förekommer även som biprodukt vid storskaliga koppargruvor, i synnerhet i USA.

### Iran
I minst två tusen år har den historiska region som kallats Persien varit den mest betydelsefulla producenten av turkos. Den "perfekt" himmelsblå fyndigheten är begränsad till det gruvtäta berget Ali-mersai i Khorasan i nordöstra Iran. Där är en vittrad trakyt värdbergart som förekommer både in situ mellan lager av limonit och sandsten och som talus vid bergets fot.
Den iranska turkosen är tillsammans med den från Sinaihalvön de äldsta kända och förmodligen källan till det första turkosmaterialet som hitta till Europa. Trots vita fläckar gör den iranska turkosens hårdhet och eftertraktade blå färg att fynden där hör till de högst värderade.

### Sinai
Förmodligen redan före den första dynastin i Egypten (3 000 f.Kr.) utvanns turkos på Sinaihalvön som kallades "Turkosens land". I regionen finns sex gruvor alla belägna längs med halvöns sydvästra kust på ett område på omkring 650 km². De två viktigaste gruvorna, förmodligen också de äldsta i världen, är Serabit el-Khadim och Wadi Maghareh.
Turkosfyndigheter förekommer i sandsten som täcks, eller varit täckt, av basalt. Koppar- och järngruvor förekommer i samma område men storskalig turkosutvinning är olönsam. Lokala beduiner utvinner ibland turkos med hjälp av hemmagjorda sprängmedel och riskerar livet både genom kollapsande gruvgångar och störtfloder.
Egyptisk turkos är något grönare och har starkare lyster än iransk men betraktas som stabil. Dess yta innehåller små blå skivor som turkos från andra lokaliteter saknar. Israeliska fynd av turkos, krysokolla och malakit i Eliat kallas "Israels nationalsten" och säljs som turistföremål av lokala hantverkare.

### USA
I sydvästra USA finns betydande fynd av turkos, bland annat i Arizona, Kalifornien, Colorado, New Mexico och Nevada. I New Mexico och Kalifornien utvanns turkos med stenredskap av ursprungsbefolkningen. Fyndigheterna i New Mexico är helt uttömda men i Kalifornien återstår en gruva där turkos utvinns kommersiellt.
Turkos förekommer som ådror eller sprickofyllnader och som kompakta och små klimpar. De flesta fyndigheterna är av låg kvalité men sällsynta fyndigheter kan konkurrera med iransk turkos vad gäller stabilitet och färgton. I Arizona utvinns turkos som en biprodukt vid koppargruvor och delstaten är med sin "Bisbee Blue" den viktigaste producenten av turkos. En annan betydande producent är Nevada som har 75–100 gruvor i drift.
I Virginia upptäcktes 1912 enskilda, vanligen mindre än en millimeter stora, turkoskristaller. Fram till 1980-talet trodde man att detta var den enda fyndorten för dessa kristaller, men sedan dess har de eftertraktade kristallerna hittats på ytterligare 27 platser.

### Andra fyndorter
I Kina har turkos utvunnits i åtminstone 3 000 år. Högkvalitativ turkos hittas i vittrad kalksten i Hubei-provinsen. I Tibet har grön turkos länge varit uppskattat och högkvalitativa (men ifrågasatta) fynd har rapporterats från de västra och östra regionerna. Enligt Marco Polo utvanns turkos i dagens Sichuan.
Turkos förekommer även i Afghanistan, Australien, Chile, Cornwall, Sachsen, Schlesien och Turkestan.

## Historia
Turkosens färg har uppskattats i de flesta tidiga civilisationer: Forntida Egypten, aztekerna, Persien, Mesopotamien, Indusdalen och, i begränsad omfattning, även i Kina sedan Shangdynastin. Trots att turkos hör till de allra äldsta ädelstenarna förekommer den bara sällsynt i Europa före 1300-talet. Turkos tycks ha varit helt okänt i Indien förre Mogulriket och i Japan ända fram till 1700-talet. I många av dessa civilisationer antogs turkos ha profylatiska egenskaper och man trodde att stenen kunde ändra färg beroende på ägarens hälsa och skydda denne mot faror.
Aztekerna använde turkos i mosaiker tillsammans med guld, kvarts, malakit, beckkol, korall och skal. Mosaikerna applicerades på ceremoniella masker, knivar och vapensköldar. Kåda, bitumen och vax användes för att binda turkosen vid underlaget, vanligtvis av trä men ibland även ben och till och med kranier.
Även pueblo, navajo och apache använde turkos till amuletter och till mosaiker i skulpturer. I modern tid har dessa och andra indianer producera smycken med tydliga europeiska influenser.
I Persien hade turkos mycket hög status och användes dekorativt både i klädnader och i arkitekturen, till exempel moskén i Isfahan. Persiska konstföremål graverades ofta med arabiska inskriptioner som fylldes med guld.
Persiska turkosarbeten fick stort inflytande på den indiska konsten under Mogulriket där den användes i guldsmycken vid sidan av rubiner och diamanter och Taj Mahal.
Cabochoner av importerad turkos tillsammans med korall var (och är fortfarande) vanligt i silver- och guldsmycken från Tibet och Mongoliet där man föredrog den gröna nyansen. De flesta smycken som tillverkas idag, med turkos i form av oregelbundna cobochoner omgivna av silver, är billiga exportprodukter avsedda för den västerländska marknaden och gör förmodligen inte den ursprungliga stilen rättvisa.
Egyptierna använde turkos redan under den första dynastin eller kanske till och med tidigare. Det mest kända egyptiska konstverket är dock Tutankhamuns mask med sina turkosinläggningar. Egyptiska ringar och halssmycken i guld bar inläggningar av turkos tillsammans med karneol, lapis lazuli och, i senare arbeten, färgat glas. Egyptierna associerade turkos med gudinnan Hathor. Mineralet var så omtyckt att det förmodligen blev den första ädelstenen som började imiteras i form av den keramiska produkten fajans.
Franska arkeologiska utgrävningar i Egypten i slutet av 1800-talet och början av 1900-talet gjorde att intressent för turkos ökade kraftigt i väst under samma period och turkos började förekomma i smycken, arkitektur och annan konst. I dag förekommer turkos mest i form av cabochoner omgivna av silver eller som pärlor på halsband.

## Imitationer
Redan i forntidens Egypten började man imitera turkos i form av fajans och senare har emalj använts. I modern tid har porslin, plast och mer avancerade material med olika sammansättning av koppar och aluminium fått tjäna samma syfte. Vanligtvis är dess imitationer lätta att skilja från äkta turkos, men 1972 introducerade Pierre Gilson ett gott syntetisk alternativ. Hans produkt liknar turkos från Nevada med "spindelnäts"-matris, men har dock en annan kemisk sammansättning än äkta turkos på grund av ett bindemedel som används.
Den vanligaste imitationen av turkos är färgat howlit och magnesit. Båda mineralen är naturligt vita och den tidigare har dessutom naturlig ådring som starkt påminner om turkos. Färgat kalcedon, jaspis och marmor förekommer också men är mindre vanligt och inte alls lika övertygande. Andra imitationsmaterial som förekommer är variscit, faustit, kryskolla, lazulit, zinkspat, variscit, hemimorfit och wardit. Tidigare förekom dessutom omfattande gruvdrift i södra Frankrike i jakten på odontolit, fossilerade ben eller tänder som färgas naturligt blå av mineralet vivianit.
Gemmologer kan avslöja imitationer genom en serie tester, vanligtvis icke-destruktiva undersökningar. Hos äkta turkos är ytan slät och ljust blå med fläckar av vitt material. Imitationer brukar ha en helt annan struktur och färg, vanligen mörkt blått med en kornig eller sockerliknande struktur. Glas och plast har en helt annan genomskinlighet och innehåller under ytan dessutom vanligen bubblor eller flödeslinjer. Färgade imitationer kan dessutom uppvisa fläckar mellan korngränserna.
Destruktiva tester kan vara nödvändiga för att avslöja vissa imitationer. Utspädd saltsyra får karbonater som odontolit och magnesit att avge gas och howlit att ändra färg till grönt. Vid upphettning avslöjar sig plastmaterial genom sin typiska lukt. Även skillnader i relativ densitet, brytningsindex, ljusabsorbering och andra fysiska och optiska egenskaper kan användas för att identifiera äkta eller falsk turkos.
Mängden imitationer överstiger med all säkerhet mängden äkta turkos på marknaden.

## Behandling
Turkos behandlas både för att förbättra dess utseende och dess hållbarhet. Vax och olja var de första behandlingsmedlen som användes för att förbättra turkosens färg och lyster. Dessa traditionella behandlingsmetoder är allmänt accepterade, om inte annat för att det ursprungliga mineralet vanligen är av hög kvalité om bara dessa material används.
I modern tid har tryckimpregnering av epoxi, plast och vattenglas i annars osäljbar turkos börjat användas, metoder som förutom att förbättra hållbarheten också ökar lystern. Dessa metoder betraktas av många som en alldeles för radikal förädling av ursprungsmaterialet trots att behandling med vattenglas och plast ger ett betydligt hållbarare resultat och dessutom kan användas på turkos som är för ömtåligt för olja och vax. Impregneringsmetoden introducerades i USA under 1950-talet och idag behandlas nästan all amerikansk turkos med metoden.
Inoljade och vaxade stenar tenderar till att "svettas" om de utsätts för lite hetta eller exponeras i solen, någon som efter lång tid kan leda till att ytan täcks av en vit hinna. Berlinerblått och andra pigment betraktas av många som otillåtna behandlingsmedel oavsett i vilken omfattning och i vilket syfte som pigmentet används. Många och mycket små fynd av turkos kan ibland pulveriseras för att sedan bindas ihop till en sten. Sådana "rekonstruerade" turkoser innehåller nästan alltid andra material än turkos (vanligtvis bara imitationsmaterial).
En turkos är ofta tunn vilket gör den ömtålig. Genom att fästa den vid ett stabilt underlag skyddar man stenen. Ibland kan turkos fått behålla en del av värdbergarten som stöd.

## Värdering och vård
Turkos uppskattas främst för sin färg och det är den himmelsblå färgen som är den högst värderade. I Tibet sägs dock den gröna nyansen vara den favoriserade. Oavsett färg får turkosen inte vara för mjuk eftersom sådana stenar tenderar att missfärga sig och falla sönder med tiden.
Värdbergarten eller matrisen syns som stänk eller nätverk av bruna eller svarta ådror i stenen. Sådana mönster kan göra stenen mer värdefull om det betraktas som förskönande, något som dock är ovanligt. Sådana ådringar uppskattas i sydvästra USA och i Östasien men inte i Mellanöstern där man föredrar slät turkos. Vanligen värderas en enhetlig kolorit högt, liksom hantverksmässighet och symmetri i polerade stenar. Viss efterfrågan på så kallade "kalibrerade" stenar, det vill säga stenar som anpassats till gemmologiska standarder, finns också. Turkos värderas normalt efter storlek räknat i millimeter snarare än efter vikt.
Turkos kan behandlas på många olika sätt vilket kraftigt kan påverka värderingen. Ingen allmänt accepterad standard finns, men egentligen är det bara behandling med vax och olja som är en allmänt accepterad behandling. Denna behandling förstärker stenens färg och glans men, om stenen är av hög kvalitet, absorberar mycket lite av vaxet och oljan. Generellt värderas obehandlad turkos alltid högre. Så kallad "rekonstruerad" turkos betingar betydligt lägre priser.
Turkos är ett fosfatmineral och är mycket känsligt för lösningsmedel, parfym och kosmetika som kan påverka både glansen och färgen. Även längre solexponering kan påverka turkos negativt. Kosmetika, hårsprej, solkräm och liknande ska användas innan man tar på sig turkossmycken som knappast bör bäras på stränder eller andra soliga platser. När smycket inte används bör det förvaras i en separat låda så att det inte skadas av hårdare smycken. Efter användning kan turkoser rengöras försiktigt med en trasa för att undvika att hinnor byggs upp på stenen.

wikiname: svwiki

title: Turkos

in_language: sv

wikitext:
:''Den här artikeln handlar om mineralet turkos, för färgen se [[Turkos (färg)]].''
[[Fil:Turquoise with quartz.jpg|thumb|Massiv turkos i en matris av [[kvarts]]. Arizona, USA.]]
[[Fil:Turquoise.pebble.700pix.jpg|thumb|Turkos med grön färg och därför av lägre klass. Omkring 2,5 centimeter.]]
'''Turkos''' är ett blått- till grönfärgat krypto[[kristallin]]t, [[sekundärt mineral|sekundärt]] [[fosfat]]mineral med den kemiska sammansättningen CuAl6(PO4)4(OH)8'''·'''4H2O.

Turkos är sällsynt och finare fyndigheter är dyrbara. Dess unika färgton har gjort att den använts till [[smycke]]n och [[Dekor (utsmyckning)|dekorativa]] inlägg under flera tusen år. Liksom fallet är för många andra [[opak]]a [[halvädelsten]]ar har syntetisk turkos och imitationer, som kan vara mycket svåra att skilja från naturlig turkos, i [[modern tid]] gjort att dess popularitet minskat.

Ordet "turkos" är gammalt och kommer förmodligen från [[franska]]ns ''pierre turquoise'', "turkisk sten". Namngivningen bygger på en missuppfattning; turkos förekommer inte i [[Turkiet]], men handeln mellan turkarna och [[Västeuropa]] gjorde att den kom att associeras med [[Mindre Asien]]. Den förekommer i stället i [[Iran]] och [[Afghanistan]], där den kallas "firuze".

== Egenskaper ==
Turkos har en kryptokristallin grundmassa och de mycket små [[korn (mineralogi)|kornen]] gör att mineralets egenskaper varierar kraftigt. Det är skört med en maximal [[hårdhet]] något lägre än 6 på [[Mohs hårdhetsskala]] eller något högre än vanligt [[glas|fönsterglas]]. Skörheten gör också turkos [[porositet|poröst]] med en [[relativ densitet]] på 2,60–2,90. Trots den relativt låga hårdheten tål turkos att poleras. [[Kristall]]erna är inte skönjbara för blotta ögat men genom [[röntgenstrålning|röntgenanalys]] har man lyckats påvisa att mineralets [[kristallstruktur]] är [[triklin]]t.

Färgen är lika varierande som mineralets övriga egenskaper; från vitt till blekt blått (av [[koppar]]n), från blågrönt till gulaktigt grönt (då [[järn]] substituerar [[aluminium]]). Turkos har en [[vax]]artad [[Glans (mineralogi)|glans]] och är vanligen [[opak]] men tunna sektioner kan vara semitransparenta. [[Streckfärg|Strecket]] är blekt blått och [[brott (mineralogi)|brottet]] mussligt vilket ger vaxglansen. Turkos är inte lösligt i upphettad [[saltsyra]]. I turkos kan förekomma korn av [[pyrit]] eller mörka ådror av mörkt [[limonit]].

[[Brytningsindex]] (mätt med [[natriumljus]] 589,3 nanometer) för turkos är omkring 1,61–1,62. Detta är dock endast ett medelvärde och mätningar med [[gemmologi]]ska [[refraktometer|refraktometrar]] kan ge högst olika resultat beroende på turkosens [[polykristallin]]a natur. Från enstaka, sällsynta prover har 1,61–1,65 uppmätts med en positiv [[biaxial|biaxiell]] [[dubbelbrytning]] på Δ0,04. I ett [[absorptionslinje|absorptionsspektrum]] erhållet med ett [[spektroskopi|spektroskop]] syns (vid starkt reflekterat ljus) en linje vid 432 nanometer och ett svagt band vid 460 nanometer. Långvågig [[ultraviolett strålning]] får turkos att [[fluorescens|fluorescera]] i grönt men varken kortvågig ultraviolett strålning eller [[röntgenstrålning]] ger samma effekt.

== Uppkomst ==
Turkos är ett [[sekundärt mineral]] och bildas [[supergen]]t då sura vattenlösningar filtreras vid [[vittring]] och [[oxidation]] av andra mineral. Exempelvis kan kopparn komma från en primär [[kopparsulfid]] som [[kopparkis]] eller sekundära [[karbonater]] som [[malakit]] eller [[azurit]]; aluminiumet kan komma från [[fältspat]]; och [[fosfor]]n från [[apatit]].

[[Klimat]]faktorer tycks ha avgörande betydelse eftersom turkos främst förekommer i torra regioner som sprickfyllningar och [[nodul]]er i [[magmatisk bergart|magmatiska bergarter]], ofta tillsammans med [[limonit]] och andra [[järnoxid]]er. Turkos mineraliseras vanligen ned till djup på mindre än tjugo meter, även om mineralet kan förekomma på större djup då sekundära lösningar tränger ned i sprickor.

Även om turkos vanligen sägs ha ett supergent ursprung finns [[hypotes]]er som istället förordar ett [[hypogen]]t ursprung. Enligt dessa ska [[hydrotermisk]]a processer föra vattenlösningarna upp till de översta jordlagren från stora djup. När lösningarna svalnar vid jordytan ska de reagera med och filtrera bort [[grundämne]]n från äldre mineral för att fällas ut i sprickor i den omgivande [[bergart]]en. Många förekomster av turkos stämmer dock dåligt överens med ett förmodat hypogent ursprung. Fynd av [[vätskeinneslutning]]ar med två faser i turkoskorn pekar på förhöjda homogeniseringstemperaturer på 90–190 °C, vilket återstår att förklara.

Turkos är nästan alltid [[kryptokristallin]]t och massivt utan [[kristallplan]] och [[kristall]]er, även på mikroskopisk nivå, är mycket sällsynta. Turkos saknar helt karaktäristisk yttre form och förekommer istället vanligen i sprickfyllningar med [[nodulär]], [[botryoidal]] [[Habitus (mineralogi)|habitus]]. Turkos i form av [[stalaktit]]er har observerats och turkos kan genom [[pseudomorfos]] ersätta [[fältspat]], [[apatit]], andra mineral och till och med [[fossil]] – [[odontolit]] är fossil av [[ben (skelett)|ben]], [[tand|tänder]] eller [[elfenben]] som ersatts av turkos eller något annan [[fosfatmineral]] som till exempel [[vivianit]]. Sammanväxt med andra sekundära mineral som [[krysokolla]] är vanlig.

== Förekomst ==
[[Fil:Chacoan turquoise with argillite.jpg|thumb|250px|Precolumbianska ([[pueblo]]) [[argillit]]stenar från omkring 1020–1140 e.Kr. Turkosen uppvisar den för amerikansk turkos karaktäristiska färgvariationen.]]
[[Fil:Turquoisecollection.jpg|thumb|250px|Smycken av "Bisbee Blue".]]
Turkos hör till de första [[ädelsten|ädel-]] och [[halvädelsten]]ar som människan började bryta. De flesta ursprungliga historiska fyndorter har tömts och övergivits men några enstaka är faktiskt ännu aktiva. Fynden vid dessa [[gruva|gruvor]] är begränsade vilket gör driften vid dessa orter småskalig och ofta helt manuell. Dessutom ligger dessa fyndorter ofta otillgängligt till och utvinningen är ofta säsongsbaserad.

Turkos förekommer även som biprodukt vid storskaliga [[koppar]]gruvor, i synnerhet i [[USA]].

=== Iran ===
I minst två tusen år har den historiska region som kallats [[Iran|Persien]] varit den mest betydelsefulla producenten av turkos. Den "perfekt" himmelsblå fyndigheten är begränsad till det gruvtäta berget [[Ali-mersai]] i [[Khorasan]] i nordöstra [[Iran]]. Där är en vittrad [[trakyt]] värdbergart som förekommer både ''[[in situ]]'' mellan lager av [[limonit]] och [[sandsten]] och som [[Taluskon|talus]] vid bergets fot.

Den iranska turkosen är tillsammans med den från [[Sinaihalvön]] de äldsta kända och förmodligen källan till det första turkosmaterialet som hitta till Europa. Trots vita fläckar gör den iranska turkosens hårdhet och eftertraktade blå färg att fynden där hör till de högst värderade.

=== Sinai ===
Förmodligen redan före den första dynastin i [[Egypten]] (3 000 f.Kr.) utvanns turkos på [[Sinaihalvön]] som kallades "Turkosens land". I regionen finns sex gruvor alla belägna längs med halvöns sydvästra kust på ett område på omkring 650 km². De två viktigaste gruvorna, förmodligen också de äldsta i världen, är [[Serabit el-Khadim]] och [[Wadi Maghareh]].

Turkosfyndigheter förekommer i [[sandsten]] som täcks, eller varit täckt, av [[basalt]]. [[Koppar]]- och [[järn]]gruvor förekommer i samma område men storskalig turkosutvinning är olönsam. Lokala [[beduiner]] utvinner ibland turkos med hjälp av hemmagjorda [[sprängmedel]] och riskerar livet både genom kollapsande gruvgångar och [[störtflod]]er.

Egyptisk turkos är något grönare och har starkare lyster än iransk men betraktas som stabil. Dess yta innehåller små blå skivor som turkos från andra lokaliteter saknar. [[Israel]]iska fynd av turkos, [[krysokolla]] och [[malakit]] i [[Eliat]] kallas "Israels nationalsten" och säljs som turistföremål av lokala hantverkare.

=== USA ===
I sydvästra [[USA]] finns betydande fynd av turkos, bland annat i [[Arizona]], [[Kalifornien]], [[Colorado]], [[New Mexico]] och [[Nevada]]. I New Mexico och Kalifornien utvanns turkos med stenredskap av [[ursprungsbefolkning]]en. Fyndigheterna i New Mexico är helt uttömda men i Kalifornien återstår en gruva där turkos utvinns kommersiellt.

Turkos förekommer som ådror eller sprickofyllnader och som kompakta och små klimpar. De flesta fyndigheterna är av låg kvalité men sällsynta fyndigheter kan konkurrera med iransk turkos vad gäller stabilitet och färgton. I Arizona utvinns turkos som en biprodukt vid koppargruvor och delstaten är med sin "[[Bisbee Blue]]" den viktigaste producenten av turkos. En annan betydande producent är Nevada som har 75–100 gruvor i drift.

I [[Virginia]] upptäcktes 1912 enskilda, vanligen mindre än en millimeter stora, turkoskristaller. Fram till 1980-talet trodde man att detta var den enda fyndorten för dessa kristaller, men sedan dess har de eftertraktade kristallerna hittats på ytterligare 27 platser.

=== Andra fyndorter ===
I [[Kina]] har turkos utvunnits i åtminstone 3 000 år. Högkvalitativ turkos hittas i vittrad [[kalksten]] i [[Hubei]]-provinsen. I [[Tibet]] har grön turkos länge varit uppskattat och högkvalitativa (men ifrågasatta) fynd har rapporterats från de västra och östra regionerna. Enligt [[Marco Polo]] utvanns turkos i dagens [[Sichuan]].

Turkos förekommer även i [[Afghanistan]], [[Australien]], [[Chile]], [[Cornwall]], [[Sachsen]], [[Schlesien]] och [[Turkestan]].

== Historia ==
[[Fil:Chacoan turquoise pendant.jpg|thumb|250px|Pueblo-hängsmycke från 1000–1040 e.Kr. Handel med liknande smycken tros ha gjort [[puebloindianer]] rika.]]
[[Fil:Tutanchamun Maske.jpg|thumb|250px|[[Tutankhamun]]s mask.]]
Turkosens färg har uppskattats i de flesta tidiga [[civilisation]]er: [[Forntida Egypten]], [[azteker]]na, [[Iran|Persien]], [[Mesopotamien]], [[Indusdalen]] och, i begränsad omfattning, även i [[Kina]] sedan [[Shangdynastin]]. Trots att turkos hör till de allra äldsta ädelstenarna förekommer den bara sällsynt i [[Europa]] före 1300-talet. Turkos tycks ha varit helt okänt i [[Indien]] förre [[Mogulriket]] och i [[Japan]] ända fram till 1700-talet. I många av dessa civilisationer antogs turkos ha [[profylatisk]]a egenskaper och man trodde att stenen kunde ändra färg beroende på ägarens hälsa och skydda denne mot faror.

Aztekerna använde turkos i [[mosaik]]er tillsammans med [[guld]], [[kvarts]], [[malakit]], [[beckkol]], [[korall]] och [[Skal (blötdjur)|skal]]. Mosaikerna applicerades på ceremoniella [[Ansiktsmask|mask]]er, [[kniv]]ar och [[vapensköld]]ar. [[Kåda]], [[bitumen]] och [[vax]] användes för att binda turkosen vid underlaget, vanligtvis av [[trä]] men ibland även [[ben (skelett)|ben]] och till och med [[kranium|kranier]].

Även [[pueblo]], [[navajo]] och [[Apacher|apache]] använde turkos till [[amulett]]er och till mosaiker i skulpturer. I modern tid har dessa och andra [[indianer]] producera smycken med tydliga europeiska influenser.

I Persien hade turkos mycket hög status och användes dekorativt både i klädnader och i arkitekturen, till exempel moskén i [[Isfahan]]. [[Persisk konst|Persiska konstföremål]] [[gravyr|graverades]] ofta med [[arabiska]] inskriptioner som fylldes med guld.

Persiska turkosarbeten fick stort inflytande på den [[Indisk konst|indiska konsten]] under [[Mogulriket]] där den användes i [[guld]]smycken vid sidan av [[rubin]]er och [[diamant]]er och [[Taj Mahal]].

[[Cabochon]]er av importerad turkos tillsammans med korall var (och är fortfarande) vanligt i silver- och guldsmycken från [[Tibet]] och [[Mongoliet]] där man föredrog den gröna nyansen. De flesta smycken som tillverkas idag, med turkos i form av oregelbundna cobochoner omgivna av silver, är billiga exportprodukter avsedda för den västerländska marknaden och gör förmodligen inte den ursprungliga stilen rättvisa.

Egyptierna använde turkos redan under den [[Egyptens första dynasti|första dynastin]] eller kanske till och med tidigare. Det mest kända egyptiska konstverket är dock [[Tutankhamun]]s [[Ansiktsmask|mask]] med sina turkosinläggningar. Egyptiska ringar och halssmycken i guld bar inläggningar av turkos tillsammans med [[karneol]], [[lapis lazuli]] och, i senare arbeten, färgat glas. Egyptierna associerade turkos med gudinnan [[Hathor]]. Mineralet var så omtyckt att det förmodligen blev den första ädelstenen som började imiteras i form av den [[keramik|keramiska]] produkten [[fajans]].

Franska arkeologiska utgrävningar i Egypten i slutet av 1800-talet och början av 1900-talet gjorde att intressent för turkos ökade kraftigt i väst under samma period och turkos började förekomma i smycken, arkitektur och annan konst. I dag förekommer turkos mest i form av cabochoner omgivna av silver eller som pärlor på [[halsband]].

== Imitationer ==
[[Fil:Chrysocolla USA.jpg|thumb|left|200px|[[Krysokolla]] och andra naturligt blå- eller blågröna material används ofta till att imitera turkos.]]
Redan i forntidens Egypten började man imitera turkos i form av [[fajans]] och senare har [[emalj]] använts. I [[modern tid]] har [[porslin]], [[plast]] och mer avancerade material med olika sammansättning av koppar och aluminium fått tjäna samma syfte. Vanligtvis är dess imitationer lätta att skilja från äkta turkos, men 1972 introducerade Pierre Gilson ett gott syntetisk alternativ. Hans produkt liknar turkos från Nevada med "spindelnäts"-matris, men har dock en annan kemisk sammansättning än äkta turkos på grund av ett bindemedel som används.

Den vanligaste imitationen av turkos är färgat [[howlit]] och [[magnesit]]. Båda mineralen är naturligt vita och den tidigare har dessutom naturlig ådring som starkt påminner om turkos. Färgat [[kalcedon]], [[jaspis]] och [[marmor]] förekommer också men är mindre vanligt och inte alls lika övertygande. Andra imitationsmaterial som förekommer är [[variscit]], [[faustit]], [[kryskolla]], [[lazulit]], [[zinkspat]], [[variscit]], [[hemimorfit]] och [[wardit]]. Tidigare förekom dessutom omfattande gruvdrift i södra [[Frankrike]] i jakten på [[odontolit]], [[fossil]]erade ben eller tänder som färgas naturligt blå av mineralet [[vivianit]].

[[Gemmologi|Gemmologer]] kan avslöja imitationer genom en serie tester, vanligtvis icke-destruktiva undersökningar. Hos äkta turkos är ytan slät och ljust blå med fläckar av vitt material. Imitationer brukar ha en helt annan struktur och färg, vanligen mörkt blått med en kornig eller sockerliknande struktur. Glas och plast har en helt annan genomskinlighet och innehåller under ytan dessutom vanligen bubblor eller flödeslinjer. Färgade imitationer kan dessutom uppvisa fläckar mellan korngränserna.

Destruktiva tester kan vara nödvändiga för att avslöja vissa imitationer. Utspädd [[saltsyra]] får [[karbonater]] som [[odontolit]] och [[magnesit]] att avge gas och [[howlit]] att ändra färg till grönt. Vid upphettning avslöjar sig plastmaterial genom sin typiska lukt. Även skillnader i [[relativ densitet]], [[brytningsindex]], ljusabsorbering och andra fysiska och optiska egenskaper kan användas för att identifiera äkta eller falsk turkos.

Mängden imitationer överstiger med all säkerhet mängden äkta turkos på marknaden.

== Behandling ==

Turkos behandlas både för att förbättra dess utseende och dess hållbarhet. [[Vax]] och [[olja]] var de första behandlingsmedlen som användes för att förbättra turkosens färg och lyster. Dessa traditionella behandlingsmetoder är allmänt accepterade, om inte annat för att det ursprungliga mineralet vanligen är av hög kvalité om bara dessa material används.

I modern tid har tryckimpregnering av [[epoxi]], [[plast]] och [[vattenglas]] i annars osäljbar turkos börjat användas, metoder som förutom att förbättra hållbarheten också ökar lystern. Dessa metoder betraktas av många som en alldeles för radikal förädling av ursprungsmaterialet trots att behandling med vattenglas och plast ger ett betydligt hållbarare resultat och dessutom kan användas på turkos som är för ömtåligt för olja och vax. [[Impregnering]]smetoden introducerades i USA under 1950-talet och idag behandlas nästan all amerikansk turkos med metoden.

Inoljade och vaxade stenar tenderar till att "svettas" om de utsätts för lite hetta eller exponeras i solen, någon som efter lång tid kan leda till att ytan täcks av en vit hinna. [[Berlinerblått]] och andra [[pigment]] betraktas av många som otillåtna behandlingsmedel oavsett i vilken omfattning och i vilket syfte som pigmentet används. Många och mycket små fynd av turkos kan ibland pulveriseras för att sedan bindas ihop till en sten. Sådana "rekonstruerade" turkoser innehåller nästan alltid andra material än turkos (vanligtvis bara imitationsmaterial).

En turkos är ofta tunn vilket gör den ömtålig. Genom att fästa den vid ett stabilt underlag skyddar man stenen. Ibland kan turkos fått behålla en del av värdbergarten som stöd.

== Värdering och vård ==

[[Fil:Turquoise-slab.jpg|thumb|Turkosskiva med en matris med stor färgvariation.]]
Turkos uppskattas främst för sin färg och det är den himmelsblå färgen som är den högst värderade. I Tibet sägs dock den gröna nyansen vara den favoriserade. Oavsett färg får turkosen inte vara för mjuk eftersom sådana stenar tenderar att missfärga sig och falla sönder med tiden.

Värdbergarten eller [[matris (mineralogi)|matrisen]] syns som stänk eller nätverk av bruna eller svarta ådror i stenen. Sådana mönster kan göra stenen mer värdefull om det betraktas som förskönande, något som dock är ovanligt. Sådana ådringar uppskattas i sydvästra USA och i [[Östasien]] men inte i [[Mellanöstern]] där man föredrar slät turkos. Vanligen värderas en enhetlig kolorit högt, liksom hantverksmässighet och symmetri i polerade stenar. Viss efterfrågan på så kallade "kalibrerade" stenar, det vill säga stenar som anpassats till [[gemmologi]]ska standarder, finns också. Turkos värderas normalt efter storlek räknat i millimeter snarare än efter vikt.

Turkos kan behandlas på många olika sätt vilket kraftigt kan påverka värderingen. Ingen allmänt accepterad standard finns, men egentligen är det bara behandling med vax och olja som är en allmänt accepterad behandling. Denna behandling förstärker stenens färg och glans men, om stenen är av hög kvalitet, absorberar mycket lite av vaxet och oljan. Generellt värderas obehandlad turkos alltid högre. Så kallad "rekonstruerad" turkos betingar betydligt lägre priser.

Turkos är ett [[fosfatmineral]] och är mycket känsligt för [[lösningsmedel]], [[parfym]] och [[kosmetika]] som kan påverka både glansen och färgen. Även längre solexponering kan påverka turkos negativt. Kosmetika, [[hårsprej]], [[solkräm]] och liknande ska användas innan man tar på sig turkossmycken som knappast bör bäras på stränder eller andra soliga platser. När smycket inte används bör det förvaras i en separat låda så att det inte skadas av hårdare smycken. Efter användning kan turkoser rengöras försiktigt med en trasa för att undvika att hinnor byggs upp på stenen.

== Se även ==
* [[Lista över mineral]]

== Referenser ==
{{Fotnoter|datum=2012-01}}
: ''Denna artikel var ursprungligen en översättning av [https://en.wikipedia.org/w/index.php?title=Turquoise&oldid=63689312 motsvarande engelskspråkiga artikel]. Där angavs följande källor:''
* British Museum (2000). ''Aztec turquoise mosaics''. Retrieved November 15, 2004 from [https://web.archive.org/web/20070311072224/http://www.thebritishmuseum.ac.uk/compass/ixbin/hixclient.exe?_IXDB_=compass&_IXSR_=wz2&_IXSS_=_IXFPFX_%3Dgraphical%252ffull%252f%26_IXsearchterm%3Dturquoise%26%257bUPPER%257d%253av2_free_text_tindex%3Dturquoise%26_IXDB_%3Dcompass%26_IXNOMATCHES_%3Dgraphical%252fno_matches%252ehtml%26%2524%2B%2528with%2Bv2_searchable_index%2529%2Bsort%3D%252e&_IXFIRST_=41&_IXMAXHITS_=1&_IXSPFX_=graphical%2Ffull%2F&_IXsearchterm=turquoise&submit-button=summary www.thebritishmuseum.ac.uk]
* Dietrich, R. V. (2004). ''Turquoise''. Retrieved November 20, 2004 from [https://web.archive.org/web/20041220062508/http://www.cst.cmich.edu/users/dietr1rv/turquoise.htm www.cst.cmich.edu/users/dietr1rv/turquoise.htm]
* Hurlbut, Cornelius S.; Klein, Cornelis, 1985, ''Manual of Mineralogy'', 20th ed., John Wiley and Sons, New York {{ISBN|0-471-80580-7}}
* King, R. J. (2002) ''[https://onlinelibrary.wiley.com/doi/pdf/10.1046/j.1365-2451.2002.00345.x Turquoise]''. ''Geology Today'' 18 (3), pp. 110–114.
* Pogue, J. E. (1915). ''The turquoise: a study of its history, mineralogy, geology, ethnology, archaeology, mythology, folklore, and technology''. National Academy of Sciences, The Rio Grande Press, Glorieta, New Mexico. {{ISBN|0-87380-056-7}}
* Schadt, H. (1996). ''Goldsmith's art: 5000 years of jewelry and hollowware''. Arnoldsche Art Publisher, Stuttgart, New York. {{ISBN|3-925369-54-6}}
* Schumann, W. (2000). ''Gemstones of the world'', revised edition. Sterling Publishing. {{ISBN|0-8069-9461-4}}
* USGS (2002). ''Turquoise''. ''An overview of production of specific U.S. gemstones''. U.S. Bureau of Mines Special Publication 14-19. Retrieved November 15, 2004 from http://minerals.usgs.gov/minerals/pubs/commodity/gemstones/sp14-95/turquoise.html
* Webster, R. (2000). ''Gems: Their sources, descriptions and identification'' (5th ed.), pp. 254–263. Butterworth-Heinemann, Great Britain. {{ISBN|0-7506-1674-1}}

== Externa länkar ==
* {{commonscat WD}}

{{Auktoritetsdata}}
[[Kategori:Mineral]]
[[Kategori:Aluminiummineral]]
[[Kategori:Hydrater]]
[[Kategori:Fosfatmineral]]


text:
# فورست جانکشون (ویسکانسین)
فورست جانکشون (به انگلیسی: Forest Junction) یک منطقهٔ مسکونی در ایالات متحده آمریکا است که در شهرستان کالومت، ویسکانسین واقع شده‌است. فورست جانکشون ۶۱۶ نفر جمعیت دارد.

wikiname: fawiki

title: فورست جانکشون (ویسکانسین)

in_language: fa

wikitext:
{{Infobox settlement
|name=فورست جانکشون، ویسکانسین
|official_name=فورست جانکشون، ویسکانسین
|settlement_type=[[حوزه سرشماری]]
|nickname=
|motto=You can get there from here!
<!-- Images -->
|image_skyline=ForestJunctionWisconsinUS10.jpg
|imagesize=
|image_caption=Looking east at Forest Junction on [[U.S. Route 10]]
|image_flag=
|image_seal=
<!-- Maps -->
|pushpin_map=USA Wisconsin
|pushpin_label=Forest Junction
|pushpin_label_position=<!-- the position of the pushpin label: left, right, top, bottom, none -->
|pushpin_map_caption=Location within the state of Wisconsin
|pushpin_mapsize=
|image_map=
|map_caption=موقعیت فورست جانکشون، ویسکانسین در نقشه
|image_map1=
|mapsize1=
|map_caption1=
<!-- Location -->
|subdivision_type=[[فهرست کشورهای مستقل|کشور]]
|subdivision_name=[[ایالات متحده آمریکا]]
|subdivision_type1=[[ایالت آمریکا]]
|subdivision_name1=[[ویسکانسین]]
|subdivision_type2=[[List of counties in Wisconsin|شهرستان]]
|subdivision_name2=[[شهرستان کالومت، ویسکانسین]]
|subdivision_type3=[[Town (Wisconsin)|Town]]
|subdivision_name3=[[Brillion (town), Wisconsin|Brillion]]
|government_footnotes=
|government_type=
|leader_title=<!-- Mayor -->
|leader_name=
|leader_title1=
|leader_name1=
|established_title=
|established_date=
<!-- Area -->
|unit_pref=Imperial
|area_footnotes=
|area_magnitude=
|area_total_km2=
|area_land_km2=
|area_water_km2=
|area_total_sq_mi=۲٫۵۹۶
|area_land_sq_mi=۲٫۵۹۴
|area_water_sq_mi=۰٫۰۰۲
<!-- Population -->
|population_as_of=[[سرشماری ۲۰۱۰ ایالات متحده آمریکا]]
|population_footnotes=
|population_total=۶۱۶
|population_density_km2=auto
|population_density_sq_mi=auto
<!-- General information -->
|timezone=[[منطقه زمانی مرکزی]]
|utc_offset=-۶
|timezone_DST=CDT
|utc_offset_DST=-۵
|elevation_footnotes=
|elevation_ft=
|coordinates={{coord|44|12|45|N|88|08|39|W|type:city_region:US-WI|display=inline,title}}<!-- Area/postal codes & others -->
|postal_code_type=[[زیپ‌کد]]
|postal_code=۵۴۱۲۳
|area_code=[[Area code 920|920]]
|blank_name=[[استاندارد پردازش اطلاعات فدرال|کد FIPS]]
|blank_info=
|blank1_name=شماره [[سامانه اطلاعات نام‌های جغرافیایی|GNIS]]
|blank1_info=
|website=
|footnotes=
}}
'''فورست جانکشون''' (به [[زبان انگلیسی|انگلیسی]]: Forest Junction) یک منطقهٔ مسکونی در [[ایالات متحده آمریکا]] است که در [[شهرستان کالومت، ویسکانسین]] واقع شده‌است.<ref>{{یادکرد-ویکی |پیوند=https://en.wikipedia.org/w/index.php?title=Forest_Junction,_Wisconsin&redirect=no&oldid=820426665 |عنوان=Forest Junction, Wisconsin|بازیابی  = |زبان=انگلیسی}}</ref> فورست جانکشون ۶۱۶ نفر جمعیت دارد.

== جستارهای وابسته ==
* [[فهرست شهرهای ایالات متحده آمریکا]]

== منابع ==
{{پانویس}}

== پیوند به بیرون ==
{{ویکی‌انبار-رده|Forest Junction, Wisconsin}}

{{ایالات متحده آمریکا-خرد}}

{{ترتیب‌پیش‌فرض:فورست جانکشون}}

{{شهرستان کالومت، ویسکانسین}}
[[رده:بازبینی گمر شهرهای ایالات متحده آمریکا]]
[[رده:مناطق سرشماری‌شده در شهرستان کالومت، ویسکانسین]]
[[رده:مناطق سرشماری‌شده در ویسکانسین]]

title: فورست جانکشون، ویسکانسین

ایالت آمریکا: ویسکانسین

شهرستان: شهرستان کالومت، ویسکانسین

Town: Brillion

title: مساحت

• کل: ۲٫۵۹۶ مایل مربع (۶٫۷۲ کیلومتر مربع)

• خشکی: ۲٫۵۹۴ مایل مربع (۶٫۷۲ کیلومتر مربع)

• آب: ۰٫۰۰۲ مایل مربع (۰٫۰۰۵ کیلومتر مربع)

title: جمعیت (سرشماری ۲۰۱۰ ایالات متحده آمریکا)

• کل: ۶۱۶

• تراکم: ۲۴۰/مایل مربع (۹۲/کیلومتر مربع)

منطقهٔ زمانی: یوتی‌سی -۶ (منطقه زمانی مرکزی)

• تابستانی (DST): یوتی‌سی -۵ (CDT)

زیپکد: ۵۴۱۲۳