text:
# Бахмутівська сільська рада
| Бахмутівська сільська рада — колишній орган місцевого самоврядування у Новоайдарському районі Луганської області з адміністративним центром у с. Бахмутівка. Історична дата утворення: в 1979 році. Водоймища на території, підпорядкованій даній раді: річка Айдар. Сільській раді були підпорядковані населені пункти: - с. Бахмутівка - с. Деменкове - с. Дубове - с. Михайлівка - с. Царівка |

## Склад ради
Рада складалася з 16 депутатів та голови.

### Керівний склад ради
| ПІБ                        | Основні відомості                                                               | Дата обрання | Дата звільнення |
| -------------------------- | ------------------------------------------------------------------------------- | ------------ | --------------- |
| Соляник Микола Миколайович | Сільський голова, 1949 року народження, освіта, безпартійний                    | 26.03.2006   | 31.10.2010      |
| Щурова Тетяна Михайлівна   | Сільський голова, 1970 року народження, освіта середня спеціальна, позапартійна | 31.10.2010   |                 |

Примітка: таблиця складена за даними джерела

title: Бахмутівська сільська рада

wikitext:
{{Сільська рада|
   | назва               = Бахмутівська сільська рада
   | будівля             =
   | країна              = {{UKR}}
   | область             = [[Луганська область]]
   | район               = [[Новоайдарський район]]
   | центр               = с. [[Бахмутівка]]
   | голова              = Щурова Тетяна Михайлівна
   | кількість членів    = 16
   | код КОАТУУ          = 4423180700
   | облікова картка     = [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=18271 Бахмутівська сільська рада]
   | площа               = 91,743
   | населення           = 1883 ''(станом на 2001 рік)''
   | щільність           = 20,52
   | населені пункти     = 5
   | поштовий індекс     = 93541
   | телефонний код      = 6445
   | адреса              = 93541, Луганська обл., Новоайдарський р-н, с.Бахмутівка, вул.Центральна,1
   | телефонний номер    = 9-62-42
   | факс                =
   | електронна скринька =
   | вебсторінка         =
  }}

{|
| valign="top" | '''Бахмутівська сільська рада''' — колишній [[орган місцевого самоврядування]] у [[Новоайдарський район|Новоайдарському районі]] [[Луганська область|Луганської області]] з [[Адміністративний центр|адміністративним центром]] у с. [[Бахмутівка]].

== Загальні відомості ==
Історична дата утворення: в 1979 році. Водоймища на території, підпорядкованій даній раді: річка [[Айдар]].

== Населені пункти ==
Сільській раді були підпорядковані населені пункти:
* с. [[Бахмутівка]]
* с. [[Деменкове]]
* с. [[Дубове (Новоайдарський район)|Дубове]]
* с. [[Михайлівка (Новоайдарський район)|Михайлівка]]
* с. [[Царівка (Новоайдарський район)|Царівка]]
| width="30%" | __TOC__
|}

== Склад ради ==
Рада складалася з 16 депутатів та голови.

=== Керівний склад ради ===
{|rules="all" cellspacing="0" cellpadding="5" style="border: 1px solid #999"
|-bgcolor="#FFFFBB"
! ПІБ !!Основні відомості !! Дата обрання !! Дата звільнення
|- bgcolor="#FFFFE8"
| Соляник Микола Миколайович
| Сільський голова, 1949 року народження, освіта, безпартійний
| align=center| 26.03.2006
| align=center| 31.10.2010
|- bgcolor="#FFFFE8"
| Щурова Тетяна Михайлівна
| Сільський голова, 1970 року народження, освіта середня спеціальна, позапартійна
| align=center| 31.10.2010
| align=center|
|}
''Примітка: таблиця складена за даними джерела''<ref>[http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A012?rf7691=1974&rid256=121 Керівний склад попередніх скликань ради] на сайті [[Верховна Рада України|Верховної Ради України]]</ref>

== Примітки ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=18271 Картка ради на сайті Верховної Ради України] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200922153651/http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=18271 |date=22 вересня 2020 }}

{{Ukraine-geo-stub}}

{{Портали|Географія|Україна}}
{{Адміністративний устрій Новоайдарського району}}

[[Категорія:Адміністративний устрій Новоайдарського району]]

title: Основні дані

Країна: Україна

Область: Луганська область

Район: Новоайдарський район

Адм. центр: с. Бахмутівка

Облікова картка: Бахмутівська сільська рада

title: Склад

Голова ради: Щурова Тетяна Михайлівна

title: Територія та населення

Населення: 1883 (станом на 2001 рік)

Густота: 20,52 осіб/км²

title: Контактні дані


text:
# 澤朋宏アワー サワっていいとも!
『澤朋宏アワー サワっていいとも!』（さわともひろアワー サワっていいとも!）は、CBCラジオ（中部日本放送）でナイターオフ期に放送していたワイド番組。2009年10月10日から2010年4月3日まで放送された。

## 概要
CBCアナウンサーの沢朋宏が趣味の「電車」、「飛行機」、「お天気」、「ボーイスカウト」、「英語」、「クラシック」などを興味のおもむくままに色々な関心事をサワって触って語りつくす大人の体験&交遊録バラエティ番組。
フジテレビ系列の人気番組であった『森田一義アワー 笑っていいとも!』（CBCのエリアでは東海テレビでネット）と番組タイトルがそっくりであるが、特に関係はない。
実質上の後番組として、2010年4月10日より土曜日17:00～19:00の枠にて、本番組に引き続き沢がパーソナリティを務める『ホップステップさわともひろ!』が放送開始された。

## パーソナリティー
- 沢朋宏（CBCアナウンサー）

## 放送時間
- 毎週土曜 18:00～21:00（前枠「土曜天国 ぴかラジ」からスジャータ時報CMを挟んでステブレレスで開始）

## ナイターシーズンに同時刻で放送の番組
- CBCドラゴンズナイター

| CBCラジオ 土曜日 18:00～19:00枠   | CBCラジオ 土曜日 18:00～19:00枠 | CBCラジオ 土曜日 18:00～19:00枠                 |
| 前番組                            | 番組名                          | 次番組                                          |
| --------------------------------- | ------------------------------- | ----------------------------------------------- |
| CBCドラゴンズナイター             | 澤朋宏アワー サワっていいとも!  | ホップステップさわともひろ! - ※17:00-19:00      |
| CBCラジオ 土曜日 19:00～21:00枠   |                                 |                                                 |
| CBCドラゴンズナイター             | 澤朋宏アワー サワっていいとも!  | Listen SOUL! - ※19:00-21:00 - 【TBSラジオ制作】 |
| CBCラジオ 土曜日 ナイターオフ番組 |                                 |                                                 |
| 森合康行のタイムドカン            | 澤朋宏アワー サワっていいとも!  | ホップステップさわともひろ!                     |

wikiname: jawiki

title: 澤朋宏アワー サワっていいとも!

in_language: ja

wikitext:
{{更新|date=2011年6月}}
{{基礎情報 ラジオ番組
|番組名 = 澤朋宏アワー サワっていいとも!
|愛称 = サワっていいとも!
|画像 =
|画像説明 =
|ジャンル = バラエティ
|放送方式 = 生放送
|放送時間 = 土曜日18:00～21:00
|企画 =
|プロデューサー =
|ディレクター =
|パーソナリティ = [[沢朋宏]]
|出演 =
|テーマ曲 =
|放送局 = [[中部日本放送|CBC]]
|放送期間 = {{Nowrap|[[2009年]][[10月10日]]～[[2010年]][[4月3日]]}}
|放送回数 =
|スポンサー =
|特記事項 =
}}
『'''澤朋宏アワー サワっていいとも!'''』（さわともひろアワー サワっていいとも!）は、[[CBCラジオ]]（[[中部日本放送]]）でナイターオフ期に放送していた[[ワイド番組]]。[[2009年]][[10月10日]]から[[2010年]][[4月3日]]まで放送された。

== 概要 ==
CBC[[アナウンサー]]の[[沢朋宏]]が趣味の「電車」、「飛行機」、「お天気」、「ボーイスカウト」、「英語」、「クラシック」などを興味のおもむくままに色々な関心事をサワって触って語りつくす大人の体験&交遊録バラエティ番組。

[[フジネットワーク|フジテレビ系列]]の人気番組であった『[[森田一義アワー 笑っていいとも!]]』（CBCのエリアでは[[東海テレビ放送|東海テレビ]]でネット）と番組タイトルがそっくりであるが、特に関係はない。

実質上の後番組として、[[2010年]][[4月10日]]より土曜日17:00～19:00の枠にて、本番組に引き続き沢がパーソナリティを務める『[[ホップステップさわともひろ!]]』が放送開始された。

== パーソナリティー ==
* [[沢朋宏]]（CBCアナウンサー）

== 放送時間 ==
* 毎週土曜 18:00～21:00（前枠「[[土曜天国 ぴかラジ]]」から[[めいらくグループ|スジャータ]]時報CMを挟んで[[スポットCM|ステブレ]]レスで開始）

== ナイターシーズンに同時刻で放送の番組 ==
* [[CBCドラゴンズナイター]]

{{前後番組
|放送局=[[CBCラジオ]]
|放送枠=[[土曜日]] 18:00～19:00枠
|番組名=澤朋宏アワー サワっていいとも!
|前番組=[[CBCドラゴンズナイター]]
|次番組=[[ホップステップさわともひろ!]]
|次番組備考=※17:00-19:00

|2放送局=[[CBCラジオ]]
|2放送枠=[[土曜日]] 19:00～21:00枠
|2番組名=澤朋宏アワー サワっていいとも!
|2前番組=[[CBCドラゴンズナイター]]
|2次番組=[[Listen SOUL!]]
|2次番組備考=※19:00-21:00
|2次番組備考B=【[[TBSラジオ]]制作】

|3放送局=CBCラジオ
|3放送枠=土曜日 ナイターオフ番組
|3番組名=澤朋宏アワー サワっていいとも!
|3前番組=[[森合康行のタイムドカン]]
|3次番組=ホップステップさわともひろ!
|備考スタイル=margin-left:0;
}}

== 外部リンク ==
* {{Wayback|url=http://hicbc.com/radio/sawa_iitomo/index.htm |title=澤朋宏アワー サワっていいとも! |date=20091230080019}} {{リンク切れ|date=2011年6月}}

{{DEFAULTSORT:さわともひろあわあさわつていいとも}}
[[Category:CBCラジオの番組の歴史]]
[[Category:CBCラジオのバラエティ番組]]
[[Category:2009年のラジオ番組 (日本)]]
{{radio-stub}}

title: 澤朋宏アワー サワっていいとも!

愛称: サワっていいとも!

ジャンル: バラエティ

放送方式: 生放送

放送局: CBC

パーソナリティ: 沢朋宏


text:
# Адам Георг
Ада́м Ґе́орг (нім. Adam Georg, нар. 8 лютого 1874, Берлін — пом. 1948, Берлін) — німецький славіст, дослідник і популяризатор української літератури.
Вивчав медицину в університетах Берліна й Ростока. Працював лікарем. У 90-х pp. 19 ст. зацікавився українською та болгарською літературами. Досліджував і популяризував у Німеччині українські народні пісні, творчість українських письменників. 1902 року відвідав Чернівці та Львів, де зустрічався з І. Франком, М. Павликом, Ольгою Кобилянською, В. Гнатюком; листувався з ними, а також із М. Грушевським та Осипом Маковеєм.
У серії публікацій про Україну (1898—1900) знайомив своїх співвітчизників із подіями культурного життя України. Автор нарису «KleinruBland» («Малоросія»), у якій подав стислий огляд розвитку українського художнього слова від І. Котляревського до поч. 20 ст. Того ж року з незначними змінами була надрукована як передмова до збірки «Die kleinrussischen Novellen» («Малоруські новели») Ольги Кобилянської.
Адаму належать статті «Von der modernen kleinrussischen Literatur» («Про сучасну малоруську літерату-ру»); «Ruthenischer Brief (1902 bis 1904)» («Рутенський лист»); рецензія на книгу «Taras Schewtschenko. Ausgewahlte Ge-dichte» («Тарас Шевченко. Вибрані вірші»).
Твори: український переклад — Український лист (уривок); «Сторіччя української літератури (уривок)», де про Тараса Шевченка написано з позицій німецької прогресивної критики.

wikiname: ukwiki

title: Адам Георг

in_language: uk

wikitext:
{{ІП|Георг}}
{{особа}}
'''Ада́м Ґе́орг''' ({{lang-de|Adam Georg}}, {{н}} [[8 лютого]] [[1874]], [[Берлін]] — {{†}} [[1948]], [[Берлін]]) — німецький [[славіст]], дослідник і популяризатор [[українська література|української літератури]].

Вивчав медицину в університетах Берліна й [[Росток]]а. Працював лікарем. У 90-х pp. 19 ст. зацікавився українською та болгарською літературами. Досліджував і популяризував у Німеччині українські народні пісні, творчість українських письменників. [[1902]] року відвідав [[Чернівці]] та [[Львів]], де зустрічався з [[Франко Іван Якович|І. Франком]], [[Павлик Михайло Іванович|М. Павликом]], [[Ольга Кобилянська|Ольгою Кобилянською]], [[Гнатюк Володимир Михайлович|В. Гнатюком]]; листувався з ними, а також із [[Грушевський Михайло Сергійович|М. Грушевським]] та [[Осип Маковей|Осипом Маковеєм]].

У серії публікацій про Україну (1898—1900) знайомив своїх співвітчизників із подіями культурного життя України. Автор нарису «KleinruBland» («Малоросія»)<ref>«Das literarische Echo», Berlin, 1899, № 13 та ст. «Ein Jahrhundert kleinrussischer Literatur» («Сторіччя малоруської літератури»)</ref><ref>«Das Magazin fur die Literatur», 1901, № 4</ref>, у якій подав стислий огляд розвитку українського художнього слова від [[Котляревський Іван Петрович|І. Котляревського]] до поч. 20 ст. Того ж року з незначними змінами була надрукована як передмова до збірки «Die kleinrussischen Novellen» («Малоруські новели») Ольги Кобилянської.

Адаму належать статті «Von der modernen kleinrussischen Literatur» («Про сучасну малоруську літерату-ру»)<ref>«Beilage der „Allgemeinen Zeitung“», 1902, 22 May</ref>; «Ruthenischer Brief (1902 bis 1904)» («Рутенський лист»)<ref>«Das literarische Echo», Berlin, 1905, № 14</ref>; рецензія на книгу «Taras Schewtschenko. Ausgewahlte Ge-dichte» («Тарас Шевченко. Вибрані вірші»)<ref>Там само, 1912, № 19, видану Ю. Віргінією</ref>.

Твори: український переклад — Український лист (уривок)<ref>Ольга Кобилянська в критиці та спогадах. К., 1963</ref>; «Сторіччя української літератури (уривок)»<ref>Світова велич Шевченка. Т. 3. К., 1964.</ref>, де про [[Шевченко Тарас Григорович|Тараса Шевченка]] написано з позицій німецької прогресивної критики.

== Бібліографія ==
{{reflist}}

== Джерела ==
* {{ШС/1}} — С. 24.
* [http://www.ukrainians-world.org.ua/about/45/49/86/87/ Проект «Українці в світі»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20141214131607/http://www.ukrainians-world.org.ua/about/45/49/86/87/ |date=14 грудня 2014 }}

{{Бібліоінформація}}

{{DEFAULTSORT:Георг Адам}}
[[Категорія:Славісти]]
[[Категорія:Німецькі славісти]]
[[Категорія:Німецькі літературознавці]]
[[Категорія:Німецькі перекладачі]]
[[Категорія:Німецькі публіцисти]]
[[Категорія:Німецькі критики]]
[[Категорія:Німецькі шевченкознавці]]

title: Адам Георг

Народився: 8 лютого 1874 · Берлін, Німецька імперія

Помер: 1948 · Берлін, Німеччина або Давос, Граубюнден, Швейцарія

Країна: Німеччина

Діяльність: славіст, лікар, перекладач, історик літератури, публіцист

Галузь: переклад, translations from Bulgariand, історія літератури, слов'янознавство, публіцистика і медицина

Alma mater: HU Berlin і Ростоцький університет

Знання мов: німецька, болгарська і польська


text:
# Giuseppe Pizzigoni
Giuseppe Pizzigoni, detto Pino (Bergamo, 9 giugno 1901 – Bergamo, 29 marzo 1967), è stato un architetto italiano.

## Biografia
Dopo la laurea al Politecnico di Milano, lavora con Giovanni Muzio alla Banca Bergamasca. Con Muzio e Mario Sironi partecipa alle esposizioni internazionali di Barcellona e di Colonia nel 1928 e 1929. La sua prima opera, la casa per il padre (1925-27), viene sempre citata tra le opere più significative del Novecento milanese.
Ha insegnato all'Accademia di Belle Arti di Bergamo, pubblicando anche un piccolo volume sulla prospettiva. Tra le opere principali, la casa Cubo del 1936, la ristrutturazione del Teatro Donizetti, la chiesa dell'Immacolata a Longuelo (quartiere di Bergamo), il condominio Pagoda a Bergamo, il municipio di Zandobbio.
Le architetture di Pizzigoni possiedono sempre importanti aspetti innovativi, che connotano il suo lavoro come una ricerca costante. Tra questi, gli esperimenti nell'uso dei materiali: l'uso strutturale della pietra e del granito (es. cappella Bay al cimitero di Bergamo, una delle opere più plasticamente riuscite, definita da Giovanni Muzio "semplice, cerebrale e intuitiva") e le variazioni spaziali con vele sottili in cemento armato. Nel secondo dopoguerra costruisce diversi esempi di paraboloidi iperbolici in cemento armato per edifici scolastici (Zandobbio, Monterosso), edifici industriali (stabilimento Comana a Seriate, porcilaie di Torre Pallavicina), la chiesa di Longuelo, oltre a case private come la villa in via Masone a Bergamo.

## Opere
- 1925/27 Villa per suo padre, Viale Vittorio Emanuele II, 70, Bergamo.
- 1929/31 Casa Beratto, Via Monte Ortigara, 5, Bergamo.
- 1929/30 Casa Traversi, Via Borgo Palazzo, 33, Bergamo.
- 1931 Villa-studio per il pittore Romualdo Locatelli, Corso Monte Orsarola, 45, Bergamo.
- 1932 Sito della demolita Villa Rinaldi-Ardiani, Corso Monte Rosa, 15, Selvino (BG).
- 1935/37 Casa Cubo, Via Monte Ortigara, 35, Bergamo.
- 1946 Casa minima unifamiliare, Piazzale Lodovico Goisis, 5, Bergamo.
- 1947 Cappella Baj, Cimitero Monumentale, Bergamo.
- 1947 Cappella Ardiani, Cimitero Monumentale, Bergamo.
- 1949 Case Fanfani, INA-Casa, Via della Fara, 5, Bergamo.
- 1949 Teatro-oratorio, Sala Eden, Via Bergamo, 9, Bergamo.
- 1950 Cappella Traversi, Cimitero Monumentale, Bergamo.
- 1950 Casa di appartamenti, Via Giuseppe Garibaldi, 16, Bergamo.
- 1954 Casa Bosis, Via Roma, 10, Tavernola Bergamasca (BG)
- 1954/55 Villa Lubrina, Viale Vittorio Emanuele II, 73, Bergamo.
- 1956 Cappella Billi, Cimitero Monumentale, Bergamo.
- 1956/60 Scuola elementare, Via Pagliaro, 1, Rota Imagna (BG).
- 1956/60 Experimental concrete constructions, Località Gabbione, Zandobio/Gorlago (BG).
- 1956/66 Istituto Tecnico Industriale di Stato, Via Mauro Gavazzeni, 29, Bergamo.
- 1957/59 Casa Colombo, Via Masone, 24, Bergamo.
- 1957 Industria Marmi C.Comana, Via Costanza Cerioli, 56, Seriate (BG).
- 1959/65 Asili CEP Monterosso, Via Caio Giulio Cesare, Bergamo.
- 1959/64 Estensione del Teatro Donizetti, Piazza Cavour, 14, Bergamo.
- 1960/63 Chiesa di Santa Maria Immacolata, Longuelo, Via Mattioli, 57, Bergamo.
- 1960/64 Casa di appartamenti "Pagoda", Conca d’Oro, Viale Vittorio Emanuele II, 44, Bergamo.
- 1960/64 Porcilaie, Via Torre/Via Sante Giulie, Torrepallavicina (BG).
- 1962/65 Municipio di Zandobbio, Via Rivi/Via Monte Grappa, Zandobbio (BG).
- 1964 Casa Gilberti, Via Roma, Pontenossa (BG).
- 1964 Casa Claudio Nani, Sant’Alberto-Grumella, Parre (BG).

wikiname: itwiki

title: Giuseppe Pizzigoni

in_language: it

wikitext:
{{Bio
|Nome = Giuseppe
|Cognome = Pizzigoni
|PostCognomeVirgola = detto ''Pino''
|Sesso = M
|LuogoNascita = Bergamo
|GiornoMeseNascita = 9 giugno
|AnnoNascita = 1901
|LuogoMorte = Bergamo
|GiornoMeseMorte = 29 marzo
|AnnoMorte = 1967
|Epoca = 1900
|Attività = architetto
|Nazionalità = italiano
}}
[[File:Chiesa_longuelo_bergamo_costruzione.jpg|thumb|right|La chiesa di [[Longuelo]] durante la sua costruzione (1961-1966)]]

== Biografia ==
Dopo la laurea al [[Politecnico di Milano]], lavora con [[Giovanni Muzio]] alla Banca Bergamasca. Con Muzio e [[Mario Sironi]] partecipa alle [[Esposizione Internazionale|esposizioni internazionali]] di [[Barcellona]] e di [[Colonia (Germania)|Colonia]] nel [[1928]] e [[1929]]. La sua prima opera, la casa per il padre ([[1925]]-[[1927|27]]), viene sempre citata tra le opere più significative del [[XX secolo|Novecento]] milanese.

Ha insegnato all'[[Accademia di Belle Arti]] di [[Bergamo]], pubblicando anche un piccolo volume sulla prospettiva. Tra le opere principali, la casa ''Cubo'' del [[1936]], la ristrutturazione del [[Teatro Donizetti]], la chiesa dell'Immacolata a Longuelo (quartiere di Bergamo), il condominio Pagoda a Bergamo, il municipio di [[Zandobbio]].

Le architetture di Pizzigoni possiedono sempre importanti aspetti innovativi, che connotano il suo lavoro come una ricerca costante. Tra questi, gli esperimenti nell'uso dei materiali: l'uso strutturale della [[pietra]] e del [[granito]] (es. cappella Bay al cimitero di Bergamo, una delle opere più plasticamente riuscite, definita da [[Giovanni Muzio]] "semplice, cerebrale e intuitiva") e le variazioni spaziali con vele sottili in [[cemento armato]]. Nel secondo dopoguerra costruisce diversi esempi di [[Paraboloide|paraboloidi iperbolici]] in cemento armato per edifici scolastici (Zandobbio, [[Monterosso (Bergamo)|Monterosso]]), edifici industriali (stabilimento Comana a [[Seriate]], porcilaie di [[Torre Pallavicina]]), la chiesa di [[Longuelo]], oltre a case private come la villa in via Masone a Bergamo.

== Opere ==
{{Immagine multipla
|direzione = vertical
|immagine1 = Pizzigoni Chiesa Longuelo front.jpg
|didascalia1 = La facciata della chiesa di [[Longuelo]]
|immagine2 = Pizzigoni Chiesa Longuelo back.jpg
|didascalia2 = Retro della chiesa di Longuelo
}}

*1925/27 Villa per suo padre, Viale Vittorio Emanuele II, 70, Bergamo.
* 1929/31 Casa Beratto, Via Monte Ortigara, 5, Bergamo.
* 1929/30 Casa Traversi, Via Borgo Palazzo, 33, Bergamo.
* 1931 Villa-studio per il pittore Romualdo Locatelli, Corso Monte Orsarola, 45, Bergamo.
*1932 Sito della demolita Villa Rinaldi-Ardiani, Corso Monte Rosa, 15, Selvino (BG).
* 1935/37 Casa Cubo, Via Monte Ortigara, 35, Bergamo.
* 1946 Casa minima unifamiliare, Piazzale Lodovico Goisis, 5, Bergamo.
* 1947 Cappella Baj, Cimitero Monumentale, Bergamo.
* 1947 Cappella Ardiani, Cimitero Monumentale, Bergamo.
*1949 Case Fanfani, INA-Casa, Via della Fara, 5, Bergamo.
*1949 Teatro-oratorio, Sala Eden, Via Bergamo, 9, Bergamo.
* 1950 Cappella Traversi, Cimitero Monumentale, Bergamo.
*1950 Casa di appartamenti, Via Giuseppe Garibaldi, 16, Bergamo.
*1954 Casa Bosis, Via Roma, 10, Tavernola Bergamasca (BG)
*1954/55 Villa Lubrina, Viale Vittorio Emanuele II, 73, Bergamo.
* 1956 Cappella Billi, Cimitero Monumentale, Bergamo.
*1956/60 Scuola elementare, Via Pagliaro, 1, Rota Imagna (BG).
* 1956/60 Experimental concrete constructions, Località Gabbione, Zandobio/Gorlago (BG).
* 1956/66 Istituto Tecnico Industriale di Stato, Via Mauro Gavazzeni, 29, Bergamo.
* 1957/59 Casa Colombo, Via Masone, 24, Bergamo.
* 1957 Industria Marmi C.Comana, Via Costanza Cerioli, 56, Seriate (BG).
* 1959/65 Asili CEP Monterosso, Via Caio Giulio Cesare, Bergamo.
* 1959/64 Estensione del Teatro Donizetti, Piazza Cavour, 14, Bergamo.
* 1960/63 Chiesa di Santa Maria Immacolata, Longuelo, Via Mattioli, 57, Bergamo.
* 1960/64 Casa di appartamenti "Pagoda", Conca d’Oro, Viale Vittorio Emanuele II, 44, Bergamo.
* 1960/64 Porcilaie, Via Torre/Via Sante Giulie, Torrepallavicina (BG).
* 1962/65 Municipio di Zandobbio, Via Rivi/Via Monte Grappa, Zandobbio (BG).
* 1964 Casa Gilberti, Via Roma, Pontenossa (BG).
* 1964 Casa Claudio Nani, Sant’Alberto-Grumella, Parre (BG).

==Bibliografia==
* Motta, Luciano: ''The Built Work of Giuseppe Pizzigoni'', Birkhäuser 2022, ISBN 9783035624588
* P. Vitali, ''La Pagoda. Uno spazio irrequieto'', in "ARK", n. 1, 2010, pp. 6-9 (ISSN 2240-2942)
*A. Pizzigoni, ''P. P. (1901-1967): il ’900 milanese e i rapporti col movimento moderno (dal 1920 al 1940)'', in ''Bergamo arte'', II (1971), 6, pp. 19-30
*A. Pizzigoni'', P. P. (1901-1967): un contributo all’architettura italiana del dopoguerra (dal 1945 al 1967)'', ''ibid.'', II (1971), 7, pp. 25-37.
*''Pizzigoni. Invito allo spazio, progetti e architetture. 1923-1967'' (catal., Bergamo), a cura di A. Pizzigoni, Electa, Milano 1982 (in particolare G. Contessi, ''Un caso italiano. Introduzione all’architettura di P. P.'', pp. 10-22
*W. Barbero, ''La chiesa di Maria Santissima Immacolata a Longuelo'', pp. 142 s.)
*P. Belloni, ''Pizzigoni a Bergamo'', in ''Domus'', 1998, n. 801 (itinerario/itinerary 142), pp. 105-112
*Id., ''P. P.'', in [[La Rivista di Bergamo]], n.s. (2001), n. 27, pp. 40-51
*W. van den Bergh - L. Motta, ''G. (P.) P., 1901-1967. Bergamo'', collana «Local Heroes», <nowiki>http://www</nowiki>. winhov.nl/en/local-heroes, 2011, n. 7 (25 agosto 2015).
*F. Pagnoncelli, ''L’architetto P. P. nel ventennio fascista'', in ''Studi e ricerche di storia contemporanea'', 2001, n. 51, pp. 43-63;
*S. Scarrocchia, ''La chiesa di Longuelo di P. P. nelle foto di Carlo Leidi: contributo all’estetica della ricezione'', Bergamo 2002;
*C. Deregibus - A. Pugnale, ''The church of Longuelo by P. P.: design and construction of an experimental structure'', in ''Construction history. Journal of the Construction History Society'', XXV (2010), pp. 115-140;
*S. Scarrocchia, ''Una composizione spaziale di valori artistici e spirituali'', in ''Ark - L’Eco di Bergamo'', 2011, n. 5, monografico: ''Architettura sacra'', pp. 14 s.
*Sul fondo ''Pino Pizzigoni'' della Biblioteca Angelo Mai di Bergamo: ''Archivio P. P. Inventario con note introduttive e indici dei committenti, dei luoghi, delle voci delle diverse tipologie architettoniche e grafiche'', a cura di P. Belloni - R. Cattaneo - R. Mangili, Bergamo 1992.

== Altri progetti ==
{{interprogetto}}

== Collegamenti esterni ==
* {{Collegamenti esterni}}
* {{cita web|https://www.artribune.com/progettazione/architettura/2021/03/pino-pizzigoni-bergamo/4/|Un itinerario bergamasco nel segno dell’architettura di Pino Pizzigoni}}

{{Controllo di autorità}}
{{Portale|architettura|Bergamo|biografie}}


text:
# Форвертс (Штайр)
«Форвертс» (Штайр) (нім. SK Vorwärts Steyr) — австрійський футбольний клуб з міста Штайр. У 1949—1951, 1988—1996 і 1998—1999 роках виступав у найвищому дивізіоні Австрії.

## Історія
СК «Форвертс» (Штайр) був заснований 14 квітня 1919 року. Перший матч був зіграний 15 червня з клубом ЛАСК, який закінчився в нічию 2:2.
Уже в перший рік свого існування клуб виграв титул чемпіона Верхньої Австрії. Цей же титул команда здобувала і протягом наступних трьох років, до 1923 року.
Перший великий успіх прийшов до команди в 1949 році, коли клуб дійшов до фіналу Кубка Австрії, де програв столичній «Аустрії» (2:5). Крім того, цього ж року клуб вперше в своїй історії вийшов до елітного дивізіону Австрії, де провів два сезони.
Після достатньо високого дев'ятого місця в дебютному сезоні в 1950 році, вже наступного року команда вилетіла до другого дивізіону, де грала до 1959 року, після чого знову опустилася до регіональних ліг. І лише в 1979 році їм вдалося повернутися у другий дивізіон, а 1988 року, після 37-річної перерви, клуб знову повернувся до вищого австрійського дивізіону, де залишався залишатися до 1996 року. За цей період команда досягла своїх найвищих результатів. У сезонах 1990/91 і 1991/92 клуб займав сьоме місце в чемпіонаті, а 1995 року дебютували в єврокубках, вигравши груповий етап Кубку Інтертото і вилетіли лише в раунді плей-оф від «Страсбурга».
Проте вже наступного сезону 1995/96 «Форвертс» здобув лише шість очок і без жодної перемоги зайняв останнє місце в чемпіонаті та вилетів до другого дивізіону. 1998 року клуб востаннє повернувся в елітний дивізіон, але в першому ж сезоні знову зайняв останнє місце. Того ж 1999 року клуб збанкрутував і з 2001 року почати заново виступати в найнижчому аматорському дивізіоні. За десять років до 2011 року команда піднялася з восьмого до третього за рівнем дивізіону і почала виступати у Регіональній Лізі (Центр).

## Історія виступів в єврокубках
| Сезон | Турнір          | Раунд | Клуб                | Результат |
| ----- | --------------- | ----- | ------------------- | --------- |
| 1991  | Кубок Мітропи   | Гр    | «Торіно»            | 0-1       |
|       |                 | Гр    | «Веспрем»           | 2-2       |
| 1995  | Кубок Інтертото | Гр    | «Айнтрахт»          | 2-1       |
|       |                 | Гр    | «Спартак» (Пловдив) | 0-3       |
|       |                 | Гр    | «Іракліс»           | 3-0       |
|       |                 | Гр    | «Панеріс» (Вільнюс) | 1-1       |
|       |                 | 1/8   | «Страсбур»          | 4-0       |

## Відомі гравці
- Олег Блохін
- Елвир Рахимич
- Кенан Хасагич
- Андреас Хераф
- Александр Маннінгер
- Олександр Метлицький

title: Форвертс (Штайр)

wikitext:
{{Футбольний клуб
|назва        = {{Прапор|Австрія|20px}} «Форвертс» (Штайр)
|емблема         = SK_Vorwärts_Steyr_logo.svg
|повна назва = Спортивний Клуб<br/> «Форвертс» (Штайр)
|прізвисько        =
|місто = [[Штайр]]
|країна = {{AUT}}
|рік заснування         = 14 квітня 1919
|стадіон         = Форвертс
|вміщує     = 9900
|президент       = {{Прапор|Австрія|20px}} [[Георг Рііггер]]
|головний тренер          = {{Прапор|Австрія|20px}} [[Гельмут Крафт]]
|капітан         =
|ліга    = 2 Ліга
|сезон   = 2021/22
|місце   = '''10.'''
|pattern_la1=|pattern_b1=_arsenal1112h|pattern_ra1=|pattern_sh1=_whitesides|leftarm1=ffffff|body1=FF0000|rightarm1=ffffff|shorts1=FF0000|socks1=FF0000
|pattern_la2=|pattern_b2=_aachen1112A|pattern_ra2=|pattern_sh2=_blacksides|leftarm2=000000|body2=ffffff|rightarm2=000000|shorts2=ffffff|socks2=ffffff
}}
'''«Форвертс» (Штайр)''' ({{lang-de|SK Vorwärts Steyr}}) — [[Австрія|австрійський]] футбольний клуб з міста [[Штайр]]. У 1949—1951, 1988—1996 і 1998—1999 роках виступав у найвищому дивізіоні Австрії.

== Історія ==
СК «Форвертс» (Штайр) був заснований [[14 квітня]] [[1919]] року. Перший матч був зіграний [[15 червня]] з клубом [[ЛАСК (футбольний клуб)|ЛАСК]], який закінчився в нічию 2:2.

Уже в перший рік свого існування клуб виграв титул чемпіона Верхньої Австрії. Цей же титул команда здобувала і протягом наступних трьох років, до [[1923]] року.

Перший великий успіх прийшов до команди в 1949 році, коли клуб дійшов до фіналу [[Кубок Австрії з футболу|Кубка Австрії]], де програв [[Аустрія (Відень)|столичній «Аустрії»]] (2:5). Крім того, цього ж року клуб вперше в своїй історії вийшов до елітного дивізіону Австрії, де провів два сезони.

Після достатньо високого дев'ятого місця в дебютному сезоні в [[1950]] році, вже наступного року команда вилетіла до другого дивізіону, де грала до [[1959]] року, після чого знову опустилася до регіональних ліг. І лише в [[1979]] році їм вдалося повернутися у другий дивізіон, а [[1988]] року, після 37-річної перерви, клуб знову повернувся до вищого австрійського дивізіону, де залишався залишатися до [[1996]] року. За цей період команда досягла своїх найвищих результатів. У сезонах 1990/91 і 1991/92 клуб займав сьоме місце в чемпіонаті, а [[1995]] року дебютували в єврокубках, вигравши груповий етап [[Кубок Інтертото|Кубку Інтертото]] і вилетіли лише в раунді плей-оф від «[[Страсбург]]а».

Проте вже наступного сезону 1995/96 «Форвертс» здобув лише шість очок і без жодної перемоги зайняв останнє місце в чемпіонаті та вилетів до другого дивізіону. 1998 року клуб востаннє повернувся в елітний дивізіон, але в першому ж сезоні знову зайняв останнє місце. Того ж [[1999]] року клуб збанкрутував і з [[2001]] року почати заново виступати в найнижчому аматорському дивізіоні. За десять років до [[2011]] року команда піднялася з восьмого до третього за рівнем дивізіону і почала виступати у [[Регіональна ліга Австрії з футболу|Регіональній Лізі (Центр)]].

== Історія виступів в єврокубках ==
{|{{prettytable}}
! Сезон
! Турнір
! Раунд
! Клуб
! Результат
|-
|[[1991]]
|[[Кубок Мітропи]]
|Гр
|{{прапор|Італія}} [[Торіно (футбольний клуб)|«Торіно»]]
|0-1
|-
|
|
|Гр
|{{прапор|Угорщина}} [[Веспрем (футбольний клуб)|«Веспрем»]]
|2-2
|-
|[[1995]]
|[[Кубок Інтертото]]
|Гр
|{{прапор|Німеччина}} [[Айнтрахт (Франкфурт-на-Майні)|«Айнтрахт»]]
|2-1
|-
|
|
|Гр
|{{прапор|Болгарія}} [[Спартак (футбольний клуб, Пловдив)|«Спартак» (Пловдив)]]
|0-3
|-
|
|
|Гр
|{{прапор|Греція}} [[Іракліс (футбольний клуб)|«Іракліс»]]
|3-0
|-
|
|
|Гр
|{{Прапор|Литва}} [[Панеріс (Вільнюс)|«Панеріс» (Вільнюс)]]
|1-1
|-
|
|
|1/8
|{{прапор|Франція}} [[Страсбур (футбольний клуб)|«Страсбур»]]
|4-0
|-
|}

== Відомі гравці ==
* {{Прапор|СРСР}} [[Блохін Олег Володимирович|Олег Блохін]]
* {{Прапор Боснії та Герцеговини|20px}} [[Елвир Рахимич]]
* {{Прапор Боснії та Герцеговини|20px}} [[Кенан Хасагич]]
* {{Прапор|Австрія}} [[Андреас Хераф]]
* {{Прапор|Австрія}} [[Александр Маннінгер]]
* {{Прапор|Білорусь}} [[Метлицький Олександр Іванович|Олександр Метлицький]]

== Посилання ==
* [http://www.vorwaerts-steyr.at Офіційний сайт]
* [http://wildstat.ru/p/1/club/AUT_SK_Vorwarts_Steyr Форветс Штайр на сайті WilDStat.ru]

{{Тренери ФК Форвертс (Штайр)}}
{{Бібліоінформація}}

[[Категорія:Футбольні клуби, засновані 1919]]
[[Категорія:Футбольні клуби Австрії]]
[[Категорія:Штайр]]
[[Категорія:Засновані в Австрії 1919]]
[[Категорія:1919 в австрійському спорті]]

title: «Форвертс» (Штайр)

Повна назва: Спортивний Клуб · «Форвертс» (Штайр)

Засновано: 14 квітня 1919

Населений пункт: Штайр, Австрія

Стадіон: Форвертс

Президент: Георг Рііггер

Головний тренер: Гельмут Крафт

Ліга: 2 Ліга

Домашня: Виїзна


text:
# Marienberg
Marienberg – miasto w Niemczech, w kraju związkowym Saksonia, w okręgu administracyjnym Chemnitz, w powiecie Erzgebirgskreis. Do 31 grudnia 2011 siedziba wspólnoty administracyjnej Marienberg, która dzień później została rozwiązana.
1 stycznia 2012 do miasta przyłączono gminę Pobershau, a 31 grudnia miasto Zöblitz. Obie gminy stały się automatycznie dzielnicami miasta.

## Współpraca
- Bad Marienberg (Westerwald), Nadrenia-Palatynat
- Dorog, Węgry
- Lingen (Ems), Dolna Saksonia
- Most, Czechy

wikiname: plwiki

title: Marienberg

in_language: pl

wikitext:
{{inne znaczenia|miasta w Niemczech|[[Marienberg (ujednoznacznienie)|inne znaczenia tego słowa]]}}
{{Miejscowość infobox
 |nazwa                        = Marienberg
 |nazwa oryginalna             =
 |zdjęcie                      = Marienberg Zschopauer Straße und St. Marien.jpg
 |opis zdjęcia                 =
 |herb                         = Wappen Marienberg (Erzgebirge).png
 |flaga                        =
 |dopełniacz nazwy             =
 |państwo                      = DE-SN
 |1. jednostka administracyjna =
 |2. jednostka administracyjna =
 |3. jednostka administracyjna = [[Erzgebirgskreis]]
 |powierzchnia                 = 133,47
 |wysokość                     = 609
 |rok                          = 31.12.2013
 |liczba ludności              = 17 505
 |gęstość zaludnienia          = 131
 |numer kierunkowy             = 03735
 |kod pocztowy                 = 09496
 |tablice rejestracyjne        = ERZ, ANA, ASZ, AU, MAB, MEK, STL, SZB, ZP
 |kod mapy                     = Saksonia
 |współrzędne                  = 50°38′N 13°9′E
 |commons                      = Category:Marienberg
 |www                          = http://www.marienberg.de/
}}
'''Marienberg''' – miasto w [[Niemcy|Niemczech]], w kraju związkowym [[Saksonia]], w [[okręg administracyjny Chemnitz|okręgu administracyjnym Chemnitz]], w powiecie [[Erzgebirgskreis]]. Do [[31 grudnia]] [[2011]] siedziba [[Wspólnoty administracyjne i związki gmin w Niemczech|wspólnoty administracyjnej]] [[wspólnota administracyjna Marienberg|Marienberg]], która dzień później została rozwiązana.

[[1 stycznia]] [[2012]] do miasta przyłączono gminę [[Pobershau]], a 31 grudnia miasto [[Zöblitz]]. Obie gminy stały się automatycznie dzielnicami miasta.

== Współpraca ==
* [[Bad Marienberg (Westerwald)]], [[Nadrenia-Palatynat]]
* [[Dorog]], [[Węgry]]
* [[Lingen (Ems)]], [[Dolna Saksonia]]
* [[Most (miasto w Czechach)|Most]], [[Czechy]]

== Bibliografia ==
* Statistisches Landesamt des Freistaates Sachsen, Kamenz, 2009
[[Plik:Marienberg Zschopauer Tor - kursächsische Postmeilensäule 1727 (01-2).jpg|thumb|left|Słup dystansowy poczty [[Rzeczpospolita Obojga Narodów|polsko]]-[[Elektorat Saksonii|saskiej]] z [[1727]] roku]]

{{Erzgebirgskreis}}

{{Kontrola autorytatywna}}

[[Kategoria:Miasta w Saksonii]]
[[Kategoria:Erzgebirgskreis]]

title: Marienberg

Państwo: Niemcy

Kraj związkowy: Saksonia

Powiat: Erzgebirgskreis


text:
# Seskarö
Seskarö (finnisch: Seittenkaari) ist eine zu Schweden gehörende Insel im Bottnischen Meerbusen im Archipel Haparanda. Die Insel gehört zur Gemeinde Haparanda und ist seit 1978 über eine Straßenbrücke an das Festland angeschlossen. Auf der Insel leben ca. 500 Einwohner, außerdem gibt es viele Ferienhäuser. Zum Ort gehören eine Schule, ein Sportgelände, das Restaurant Wärdshus und ein Campingplatz (nur im Sommer geöffnet). Das Sägewerk, das als Arbeitgeber wichtig ist, war seit ca. 2012 geschlossen, wurde jedoch im Herbst 2020 wieder in Betrieb genommen.

wikiname: dewiki

title: Seskarö

in_language: de

wikitext:
[[Datei:Seskaro kyrka.jpg|mini|Schwedische Kirche Seskarö]]
[[Datei:Seskaro Folkskola.jpg|mini|Seskarö: Schule]]
[[Datei:Seskarö - KMB - 16000300022514.jpg|mini|Seskarö, Luftbild: Im Vordergrund links das Ortszentrum, im Mittelgrund das stillgelegte Sägewerk und im Hintergrund die Brücke]]
'''Seskarö''' (finnisch: Seittenkaari) ist eine zu [[Schweden]] gehörende Insel im [[Bottnischer Meerbusen|Bottnischen Meerbusen]] im [[Archipel]] [[Haparanda (Gemeinde)|Haparanda]].<ref>{{Internetquelle | url=https://kso.etjanster.lantmateriet.se/?e=901171&n=7317275&z=8 | zugriff=2019-01-07 | titel=Kartsök och ortnamn }}</ref> Die Insel gehört zur Gemeinde Haparanda und ist seit 1978 über eine Straßenbrücke an das Festland angeschlossen. Auf der Insel leben ca. 500 Einwohner, außerdem gibt es viele Ferienhäuser. Zum Ort gehören eine Schule, ein Sportgelände, das Restaurant Wärdshus und ein Campingplatz (nur im Sommer geöffnet). Das Sägewerk, das als Arbeitgeber wichtig ist, war seit ca. 2012 geschlossen, wurde jedoch im Herbst 2020 wieder in Betrieb genommen.

== Weblinks ==
* [http://seskaro.net/ Offizielle Website] (schwedisch)
{{Commonscat}}

== Einzelnachweise ==
<references />

<ref>{{Internetquelle |url=https://www.stenvalls.se/mer-om-seskaro/ |titel=Seskarö |werk=Stenvalls Trä |abruf=2020-09-28 |sprache=sv-SE}}</ref>{{Coordinate|NS=65.7221|EW=23.7349|type=isle|region=SE-BD}}
{{SORTIERUNG:Seskaro}}
[[Kategorie:Insel (Europa)]]
[[Kategorie:Insel (Norrbottens län)]]
[[Kategorie:Insel (Bottnischer Meerbusen)]]
[[Kategorie:Gemeinde Haparanda]]


text:
# Eilabun
Eilabun é uma vila árabe localizada na região da Galiléia e administrativamente na região norte do norte de Israel. Também está localizado no extremo oeste do Lago Tiberíades, habitado por cristãos e muçulmanos, com uma população de 5.160 pessoas e uma área de 4.900 dunums. É uma vila com uma cultura elevada nos mais diversos domínios, apesar das dificuldades que enfrentou e enfrenta no plano económico e social, e da sua área de influência no terreno, que se tornou muito limitada.

## Localização
A aldeia de Eilaboun está localizada no baixo leste da Galiléia, em uma pequena colina na parte nordeste da planície de Al-Batuf. Fica a 9 km ao norte de Golani Junction (Maskanah) na Rua No. 806. É cercado pelas terras de Mansoura ao norte e Nemrin ao sul.

## História
Foi ocupada em 30/10/1948, quando a história registrou um dia doloroso quando ocorreu o massacre de Eilabun. 14 jovens foram mortos a sangue frio. E abandonou seus habitantes a pé cerca de 150 km até o Líbano. Depois de 50 dias fora da pátria, a marcha de retorno ao vilarejo começou a construir uma nova vida sob o controle israelense.

### Antes da guerra de 1948
A população de Eilabun em 1922 era de cerca de 319 pessoas, e os residentes de Eilabun possuíam 14.712 dunums de terra, que registraram oficialmente em 1892 durante o domínio otomano.

#### Educação
A primeira sala de educação foi construída na aldeia com o financiamento dos padres católicos alemães da Igreja Tabgha em 1899. Apenas 24 alunos do sexo masculino foram ensinados lá. Em 1905, uma sala de educação semelhante foi construída para meninas. Em 1943, durante o Mandato Britânico, foi construída na aldeia uma escola primária com duas salas. Eles existem e ainda são usados como salas de aula.

#### População e religiões
A primeira igreja da vila foi construída para a comunidade católica romana em 1879, com os esforços do padre Paul Ashkar e dos moradores da vila. Em 1928, uma nova igreja foi construída para a comunidade ortodoxa grega, com os esforços do padre Elias Zureik. Após o retorno do povo de Eilabun do Líbano, deslocados do vilarejo de Hittin vieram para Eilabun, sendo as primeiras famílias muçulmanas a habitar o vilarejo. Então começou a campanha para reassentar os beduínos, e muitos dos que moravam perto dela voltaram para suas famílias.

## Características
No centro da velha aldeia existe um grande terreiro com cerca de 150 metros quadrados, também chamado de bairro, onde os homens da aldeia se reuniam aos domingos de manhã antes de irem à igreja, e era utilizado para festas de casamento. Depois da Nakba, a praça passou a se chamar Praça dos Mártires, em memória dos mártires de Eilabun.

## Massacre de Eilabum
No sábado, 30 de outubro, ocorreu um terrível massacre na vila de Eilabun, no qual 14 mártires dos melhores jovens da vila foram executados e seu povo foi expulso para o norte, para o Líbano. Então o povo da aldeia voltou depois de um tempo para reconstruir sua aldeia e contar os acontecimentos de sua pequena aldeia, que conta a história do povo palestino e sua catástrofe ocorrida em 1948.

### Antes do massacre
O povo de Eilabun se reuniu nas igrejas do vilarejo em 29 de outubro para passar a noite abrigado depois que o Exército de Salvação se retirou do vilarejo. Na manhã de 30 de outubro, gangues sionistas entraram na aldeia. Os aldeões foram expulsos das igrejas e o exército abriu fogo para intimidar os moradores e forçá-los a se reunir na praça da aldeia, onde Azar Salem Muslim foi martirizado. Os soldados não ouviram o chamado dos aldeões, embora eles anunciassem sua rendição para serem entregues em sua cidade.

### Massacre
Depois que o povo de Eilabun se reuniu na praça da aldeia, os soldados escolheram 18 dos melhores jovens da aldeia e forçaram o restante dos moradores a deixar a aldeia e fugir para o norte. Os soldados escolheram 6 jovens para serem escudos humanos e os obrigaram a dirigir um veículo militar na frente do exército, após o que puderam fugir do exército e escapar com vida da morte inevitável. Já os 12 jovens que permaneceram na aldeia foram baleados e executados.

### Depois do massacre
A praça da vila foi batizada de Praça dos Mártires e sua memória foi comemorada.

## A procissão do deslocamento
Quanto à procissão de deslocamento, as pessoas da aldeia começaram a caminhar em direção ao norte. Quando ouviram o som de tiros na aldeia, perceberam que um massacre havia sido cometido em Eilabun e que havia mártires. Assim, as pessoas partiram, carregadas de dor e tristeza, seguindo para seu destino desconhecido, guiadas pelos tiros atrás delas. Muitos ficaram feridos como resultado do tiroteio, e o mártir Semaan Jeris Choufani foi morto, elevando o número de mártires para 14 .

## Chegando ao campo de refugiados no Líbano
Os refugiados chegaram ao Líbano e se instalaram no campo de Mieh Mieh, onde dormiram em tendas para conviver com os demais refugiados do povo palestino nas condições mais duras.

wikiname: ptwiki

title: Eilabun

in_language: pt

wikitext:
{{Corrigir}}
{{Info/Localidade}}
'''Eilabun''' é uma vila árabe localizada na região da [[Galileia|Galiléia]] e administrativamente na região norte do norte de Israel. Também está localizado no extremo oeste do Lago Tiberíades, habitado por cristãos e muçulmanos, com uma população de 5.160 pessoas e uma área de 4.900 dunums<ref>https://www.cbs.gov.il/he/publications/doclib/2017/population_madaf/population_madaf_2019_1.xlsx</ref>. É uma vila com uma cultura elevada nos mais diversos domínios, apesar das dificuldades que enfrentou e enfrenta no plano económico e social, e da sua área de influência no terreno, que se tornou muito limitada.
==Localização==
A aldeia de Eilaboun está localizada no baixo leste da Galiléia, em uma pequena colina na parte nordeste da planície de Al-Batuf. Fica a 9 km ao norte de Golani Junction (Maskanah) na Rua No. 806. É cercado pelas terras de Mansoura ao norte e Nemrin ao sul<ref>{{Citar web|url=https://www.crwflags.com/fotw/flags/il-lcelb.html|titulo=Eilabun (Israel)|acessodata=2023-02-22|website=www.crwflags.com}}</ref>.

==História==
Foi ocupada em 30/10/1948, quando a história registrou um dia doloroso quando ocorreu o massacre de Eilabun. 14 jovens foram mortos a sangue frio. E abandonou seus habitantes a pé cerca de 150 km até o Líbano. Depois de 50 dias fora da pátria, a marcha de retorno ao vilarejo começou a construir uma nova vida sob o controle israelense.
===Antes da guerra de 1948===
A população de Eilabun em [[1922]] era de cerca de 319 pessoas, e os residentes de Eilabun possuíam 14.712 dunums de terra, que registraram oficialmente em 1892 durante o domínio otomano<ref>{{Citar web|url=http://www.hadashot-esi.org.il/report_detail_eng.aspx?id=2219&mag_id=120|titulo=Volume 125 Year 2013 ‘Elabbon|acessodata=2023-02-22|website=www.hadashot-esi.org.il}}</ref>.
====Educação====
A primeira sala de educação foi construída na aldeia com o financiamento dos padres católicos alemães da Igreja Tabgha em 1899. Apenas 24 alunos do sexo masculino foram ensinados lá. Em 1905, uma sala de educação semelhante foi construída para meninas. Em 1943, durante o Mandato Britânico, foi construída na aldeia uma escola primária com duas salas. Eles existem e ainda são usados como salas de aula<ref>https://www.palestineremembered.com/Palestine-Village-Statistics.html</ref>.
====População e religiões====
A primeira igreja da vila foi construída para a comunidade católica romana em 1879, com os esforços do padre Paul Ashkar e dos moradores da vila. Em 1928, uma nova igreja foi construída para a comunidade ortodoxa grega, com os esforços do padre Elias Zureik. Após o retorno do povo de Eilabun do Líbano, deslocados do vilarejo de Hittin vieram para Eilabun, sendo as primeiras famílias muçulmanas a habitar o vilarejo. Então começou a campanha para reassentar os beduínos, e muitos dos que moravam perto dela voltaram para suas famílias<ref>{{Citar web|url=http://www.hadashot-esi.org.il/report_detail_eng.aspx?id=1633&mag_id=118|titulo=Volume 123 Year 2011 ‘Elabbon|acessodata=2023-02-22|website=www.hadashot-esi.org.il}}</ref>.

==Características==
No centro da velha aldeia existe um grande terreiro com cerca de 150 metros quadrados, também chamado de bairro, onde os homens da aldeia se reuniam aos domingos de manhã antes de irem à igreja, e era utilizado para festas de casamento. Depois da Nakba, a praça passou a se chamar Praça dos Mártires, em memória dos mártires de Eilabun<ref>{{Citar web|url=https://web.nli.org.il/sites/nli/hebrew/library/pages/bookreader.aspx?pid=856390|titulo=Book Reader|acessodata=2023-02-22|website=web.nli.org.il|lingua=he-IL}}</ref>.

==Massacre de Eilabum==
No sábado, 30 de outubro, ocorreu um terrível massacre na vila de Eilabun, no qual 14 mártires dos melhores jovens da vila foram executados e seu povo foi expulso para o norte, para o Líbano. Então o povo da aldeia voltou depois de um tempo para reconstruir sua aldeia e contar os acontecimentos de sua pequena aldeia, que conta a história do povo palestino e sua catástrofe ocorrida em 1948<ref>http://www.hadashot-esi.org.il/report_detail_eng.aspx?id=24819&mag_id=122</ref>.
===Antes do massacre===
O povo de Eilabun se reuniu nas igrejas do vilarejo em 29 de outubro para passar a noite abrigado depois que o Exército de Salvação se retirou do vilarejo. Na manhã de 30 de outubro, gangues sionistas entraram na aldeia. Os aldeões foram expulsos das igrejas e o exército abriu fogo para intimidar os moradores e forçá-los a se reunir na praça da aldeia, onde Azar Salem Muslim foi martirizado. Os soldados não ouviram o chamado dos aldeões, embora eles anunciassem sua rendição para serem entregues em sua cidade.
===Massacre===
Depois que o povo de Eilabun se reuniu na praça da aldeia, os soldados escolheram 18 dos melhores jovens da aldeia e forçaram o restante dos moradores a deixar a aldeia e fugir para o norte. Os soldados escolheram 6 jovens para serem escudos humanos e os obrigaram a dirigir um veículo militar na frente do exército, após o que puderam fugir do exército e escapar com vida da morte inevitável. Já os 12 jovens que permaneceram na aldeia foram baleados e executados.

===Depois do massacre===
A praça da vila foi batizada de Praça dos Mártires e sua memória foi comemorada.

==A procissão do deslocamento==
Quanto à procissão de deslocamento, as pessoas da aldeia começaram a caminhar em direção ao norte. Quando ouviram o som de tiros na aldeia, perceberam que um massacre havia sido cometido em Eilabun e que havia mártires. Assim, as pessoas partiram, carregadas de dor e tristeza, seguindo para seu destino desconhecido, guiadas pelos tiros atrás delas. Muitos ficaram feridos como resultado do tiroteio, e o mártir Semaan Jeris Choufani foi morto, elevando o número de mártires para 14<ref>https://books.google.ps/books?id=J5jtAAAAMAAJ&redir_esc=y</ref> .

==Chegando ao campo de refugiados no Líbano==
Os refugiados chegaram ao Líbano e se instalaram no campo de Mieh Mieh, onde dormiram em tendas para conviver com os demais refugiados do povo palestino nas condições mais duras.

{{Referências}}

{{Distrito Norte IL}}

[[Categoria:Conselhos locais no Distrito Norte (Israel)]]

title: Geografia

País: Israel

title: Demografia

title: Funcionamento

Estatuto: conselho local


text:
# Juan Carlos Díaz (futbolista argentino)
Juan Carlos Díaz (Lomas de Zamora, Buenos Aires, 10 de septiembre de 1957 - Buenos Aires, 29 de junio de 2024) más conocido como Nene Díaz, fue un exfutbolista y entrenador colombo-argentino. Fue un referente del Club Atlético Los Andes y desarrollo gran parte de su carrera igualmente con éxito en el fútbol colombiano.

## Trayectoria

### Como jugador
Con el Club Atlético Los Andes donde hace todas las divisiones menores dando el paso al equipo profesional debutando en 1975, estando allí durante cinco temporadas se convirtió en un ídolo del club jugando 189 partidos en los que anotó 31 goles.
Llegó a territorio colombiano fichado por el Atlético Bucaramanga en 1981, con el equipo 'leopardo' estuvo 3 temporadas y media donde anotó 26 goles en 134 partidos.
En 1985 llega al Millonarios de Bogotá, donde estuvo 3 años, aunque no tuvo mucha regularidad es recordado por sus buenas actuaciones en las que salió campeón en dos oportunidades, la estrella 12 y 13 del cuadro embajador, con el azul en total disputó 138 partidos y anotó 22 goles.
En 1989 llegá al Deportivo Independiente Medellín donde eran junto a Barrabas Gómez los jugadores de más experiencia. Allí disputaría 48 partidos y anotaría 5 goles tras la historia que sucede del árbitro asesinado en 1989 y la suspensión del campeonato el nene regresa al fútbol argentino para buscar club tras no arreglarse su vinculación con ningún club regresa al fútbol cafetero.
En 1990 llega a jugar con el blanco blanco de Manizales, allí logra hacer una buena campaña pero el dt Moisés Pachón quería un equipo más joven y se tiene que ir del club juntó con los otros jugadores de experiencia.
En 1991 llegá al Cúcuta Deportivo donde se convierte en un referente. Con este equipo disputaría 151 partidos en los que anotaría 33 goles hasta 1995.
Se retira en el Deportivo Táchira de Venezuela donde juega 10 partidos y anota 5 goles hasta finales de 1995.

### Como entrenador
Tras su retiro como jugador regresó a territorio colombiano donde fue asistente del Bocha Santín en 1996 del Cúcuta Deportivo.
Ya como entrenador en propiedad ha dirigido sin lograr mayor éxito, Los Andes donde en su primera experiencia dirige durante año y medio (2002/03) después regresa al club en la temporada (2005/06).
De allí pasa al Sportivo Italiano donde dirige por un año.
Luego tomaría las riendas de Sarmiento de Junín donde dirige por 9 meses.
En 2009 retorna a la frontera colombo-venezolana dirigiendo con éxito al Club Deportivo San Antonio de la Segunda División de Venezuela.
Terminada la temporada se quedaría en la frontera pero esta vez del lado Colombiano siendo nombrado como entrenador del Cúcuta Deportivo en reemplazo del 'Matemático' Néstor Otero durante el Torneo Apertura 2010. En julio de 2011 dimite de su cargo luego de haber conseguido resultado aceptables. El 19 de diciembre de 2011 se confirma su regreso a la dirección técnica del Cúcuta Deportivo para la temporada 2012 donde tan solo dirige 11 partidos.
En 2014 fue el coordinador de las divisiones menores del Club Los Andes hasta su muerte.

## Muerte
Su hija, Guada, advirtió que su papá había sido ingresado a cuidados intensivos de una clínica en Buenos Aires, con pronóstico muy  reservado. El jueves pasado, su hija señaló que el estado de salud del ex-volante ofensivo era muy delicado, pero los médicos advirtieron ese día que había mejorado un poco de sus condiciones clínicas.
Luego, el periodista santandereano Felipe Zarruk aseguró que el exfutbolista había sufrido una neumonía y que fue sometido a un cateterismo tras sufrir un paro cardíaco.
Juan Carlos Díaz falleció el 29 de junio de 2024 en Buenos Aires, Argentina.

## Clubes

### Como jugador
| Club                 | País                | Año                 | Partidos | Goles |
| -------------------- | ------------------- | ------------------- | -------- | ----- |
| Los Andes            | Argentina           | 1975 - 1980         | 189      | 31    |
| Atlético Bucaramanga | Colombia            | 1981 - 1985         | 134      | 26    |
| Millonarios          | Colombia            | 1985 - 1988         | 138      | 22    |
| DIM                  | Colombia            | 1989 - 1990         | 48       | 5     |
| Once Caldas          | Colombia            | 1990 - 1991         | 56       | 6     |
| Cúcuta Deportivo     | Colombia            | 1991 - 1995         | 151      | 31    |
| Deportivo Táchira    | Venezuela           | 1995                | 10       | 5     |
| Total en su Carrera  | Total en su Carrera | Total en su Carrera | 726      | 126   |

### Como asistente
| Club                     | País      | Año         | Asistente De       |
| ------------------------ | --------- | ----------- | ------------------ |
| Cúcuta Deportivo         | Colombia  | 1996        | Sergio Santín      |
| El Porvenir (Inferiores) | Argentina | 1997 - 1999 | --                 |
| Los Andes                | Argentina | 2000 - 2001 | Miguel Ángel Russo |

### Como entrenador
| Club               | País      | Año         |
| ------------------ | --------- | ----------- |
| Los Andes          | Argentina | 2002 - 2005 |
| Sportivo Italiano  | Argentina | 2006        |
| Sarmiento de Junín | Argentina | 2007 - 2008 |
| Club San Antonio   | Venezuela | 2009 - 2010 |
| Cúcuta Deportivo   | Colombia  | 2010 - 2011 |
| Los Andes          | Argentina | 2012        |
| Cúcuta Deportivo   | Colombia  | 2012        |
| Los Andes          | Argentina | 2013        |
| Patriotas Boyacá   | Colombia  | 2013        |

### Otros cargos
| Club      | País      | Año         | Rol                            |
| --------- | --------- | ----------- | ------------------------------ |
| Los Andes | Argentina | 2014 - 2024 | Coordinador divisiones menores |

## Estadísticas como entrenador
| Equipo                                | Competición | Partidos | Partidos | Partidos | Partidos | Goles | Goles | Goles |
| Equipo                                | Competición | J        | G        | E        | P        | GF    | GE    | DG    |
| ------------------------------------- | ----------- | -------- | -------- | -------- | -------- | ----- | ----- | ----- |
| Los Andes                             |             |          |          |          |          |       |       |       |
| Ascenso (2002/03), (2005) y (2012/13) | 78          | 28       | 20       | 30       | 112      | 120   | (-8)  |       |
| Total club                            | 78          | 28       | 20       | 30       | 112      | 120   | (-8)  |       |
| Club Deportivo San Antonio            |             |          |          |          |          |       |       |       |
| Segunda División 2009/10              | 30          | 12       | 4        | 14       | 47       | 41    | 6     |       |
| Copa Venezuela 2009                   | 1           | 0        | 0        | 1        | 0        | 1     | (-1)  |       |
| Total club                            | 31          | 12       | 4        | 15       | 47       | 42    | 5     |       |
| Cúcuta Deportivo                      |             |          |          |          |          |       |       |       |
| Apertura 2010                         | 7           | 3        | 1        | 3        | 8        | 7     | 1     |       |
| Finalización 2010                     | 24          | 10       | 7        | 7        | 31       | 24    | 7     |       |
| Copa Colombia 2010                    | 11          | 5        | 2        | 4        | 16       | 11    | 5     |       |
| Apertura 2011                         | 22          | 7        | 8        | 7        | 23       | 20    | 3     |       |
| Copa Colombia 2011                    | 10          | 2        | 3        | 5        | 12       | 13    | (-1)  |       |
| Apertura 2012                         | 8           | 2        | 1        | 5        | 5        | 14    | (-9)  |       |
| Copa Colombia 2012                    | 3           | 1        | 1        | 1        | 4        | 5     | (-1)  |       |
| Total club                            | 85          | 30       | 23       | 32       | 99       | 94    | 5     |       |
| Patriotas Boyacá                      |             |          |          |          |          |       |       |       |
| Apertura 2013                         | 5           | 0        | 3        | 2        | 5        | 9     | (-4)  |       |
| Copa Colombia 2013                    | 4           | 2        | 0        | 2        | 7        | 4     | 3     |       |
| Total club                            | 9           | 2        | 3        | 2        | 12       | 13    | (-1)  |       |

## Palmarés

### Campeonatos nacionales
| Título           | Club        | País     | Año  |
| ---------------- | ----------- | -------- | ---- |
| Primera División | Millonarios | Colombia | 1987 |
| Primera División | Millonarios | Colombia | 1988 |

wikiname: eswiki

title: Juan Carlos Díaz (futbolista argentino)

in_language: es

wikitext:
{{Ficha de entrenador de fútbol
|nombre              = Juan Carlos Díaz
|nombrecompleto      = Juan Carlos Díaz
|apodo               = '''El Nene Díaz'''
|lugar nacimiento    = [[Lomas de Zamora]], [[Buenos Aires]]
|fecha nacimiento    = {{fecha de inicio|10|9|1957}}
|nacionalidad        = {{bandera|Argentina}} {{bandera|Colombia}}
|fecha fallecimiento = {{fecha|29|06|2024|10|9|1957|edad}}
|deporte             = Fútbol
|inicio  =   1996
|equipo_debut    = {{bandera|Colombia}} [[Cúcuta Deportivo]]
|clubretiro          = {{bandera|Colombia}} [[Patriotas Boyacá]]
|añoretiro           = 2013
|añodebutjug            = 1975
|clubdebutjug     = {{bandera|Argentina}} [[Club Atlético Los Andes|Los Andes]]
|añoretirojug    =  1995
|clubretirojug     =  {{bandera|Venezuela}} [[Deportivo Táchira]]
|posición            = Mediocampista
}}

'''Juan Carlos Díaz''' ([[Lomas de Zamora]], [[Buenos Aires]], 10 de septiembre de 1957 - Buenos Aires, 29 de junio de 2024)<ref>{{Cita noticia|apellidos=Abel Rengifo|nombre=Lisandro|título=Juan Carlos Díaz, campeón con Millonarios en 1987 y 1988, falleció en Buenos Aires|url=https://www.eltiempo.com/deportes/futbol-colombiano/juan-carlos-diaz-campeon-con-millonarios-en-1987-y-1988-fallecio-en-buenos-aires-3357427|fecha=2024-06-29|fechaacceso=2024-06-29|periódico=El Tiempo|ubicación=Buenos Aires}}</ref> más conocido como '''Nene Díaz''', fue un [[exfutbolista]] y entrenador [[Colombia|colombo]]-[[argentino]]. Fue un referente del [[Club Atlético Los Andes]] y desarrollo gran parte de su carrera igualmente con éxito en el fútbol colombiano.

== Trayectoria ==
=== Como jugador ===
Con el [[Club Atlético Los Andes]] donde hace todas las divisiones menores dando el paso al equipo profesional debutando en 1975, estando allí durante cinco temporadas se convirtió en un ídolo del club jugando 189 partidos en los que anotó 31 goles.

Llegó a territorio [[colombiano]] fichado por el [[Atlético Bucaramanga]] en 1981, con el equipo 'leopardo' estuvo 3 temporadas y media donde anotó 26 goles en 134 partidos.

En 1985 llega al [[Millonarios FC|Millonarios de Bogotá]], donde estuvo 3 años, aunque no tuvo mucha regularidad es recordado por sus buenas actuaciones en las que salió campeón en dos oportunidades, la estrella 12 y 13 del cuadro embajador, con el azul en total disputó 138 partidos y anotó 22 goles.

En 1989 llegá al [[Deportivo Independiente Medellín]] donde eran junto a [[Gabriel Jaime Gómez|Barrabas Gómez]] los jugadores de más experiencia. Allí disputaría 48 partidos y anotaría 5 goles tras la historia que sucede del árbitro asesinado en 1989 y la suspensión del campeonato el nene regresa al fútbol argentino para buscar club tras no arreglarse su vinculación con ningún club regresa al fútbol cafetero.

En 1990 llega a jugar con el blanco blanco de [[Manizales]], allí logra hacer una buena campaña pero el dt [[Moisés Pachón]] quería un equipo más joven y se tiene que ir del club juntó con los otros jugadores de experiencia.

En 1991 llegá al [[Cúcuta Deportivo]] donde se convierte en un referente. Con este equipo disputaría 151 partidos en los que anotaría 33 goles hasta 1995.

Se retira en el [[Deportivo Táchira]] de [[Venezuela]] donde juega 10 partidos y anota 5 goles hasta finales de 1995.

=== Como entrenador ===
Tras su retiro como jugador regresó a territorio [[colombiano]] donde fue asistente del Bocha Santín en 1996 del [[Cúcuta Deportivo]].

Ya como entrenador en propiedad ha dirigido sin lograr mayor éxito, [[Club Atlético Los Andes|Los Andes]] donde en su primera experiencia dirige durante año y medio (2002/03) después regresa al club en la temporada (2005/06).

De allí pasa al [[Club Sportivo Italiano (Argentina)|Sportivo Italiano]] donde dirige por un año.

Luego tomaría las riendas de [[Sarmiento de Junín]] donde dirige por 9 meses.

En 2009 retorna a la frontera colombo-venezolana dirigiendo con éxito al [[Club Deportivo San Antonio]] de la [[Segunda División de Venezuela]].

Terminada la temporada se quedaría en la frontera pero esta vez del lado Colombiano siendo nombrado como entrenador del [[Corporación Nuevo Cúcuta Deportivo|Cúcuta Deportivo]] en reemplazo del 'Matemático' [[Néstor Otero]] durante el [[Torneo Apertura 2010 (Colombia)|Torneo Apertura 2010]].<ref>{{cita web|url=http://www.google.com/hostednews/epa/article/ALeqM5izKjPEb6ZZokVOyj8RTyxW7HcnwA|título=El argentino Juan Carlos Díaz es el nuevo técnico del Cúcuta Deportivo|editor=EFE/Google|fecha=5 de abril de 2010|fechaacceso=6 de abril de 2010|urlarchivo=https://web.archive.org/web/20100409091610/http://www.google.com/hostednews/epa/article/ALeqM5izKjPEb6ZZokVOyj8RTyxW7HcnwA|fechaarchivo=9 de abril de 2010}}</ref> En julio de 2011 dimite de su cargo luego de haber conseguido resultado aceptables.<ref>{{cita web|url=http://www.elespectador.com/deportes/futbolcolombiano/articulo-287991-juan-carlos-diaz-renuncio-direccion-tecnica-del-cucuta-de|título=Juan Carlos Díaz renunció a la dirección técnica del Cúcuta Deportivo|editor=El Espectador|fecha=28 de julio de 2011|fechaacceso=8 de agosto de 2011|fechaarchivo=10 de noviembre de 2013|urlarchivo=https://web.archive.org/web/20131110072742/http://www.elespectador.com/deportes/futbolcolombiano/articulo-287991-juan-carlos-diaz-renuncio-direccion-tecnica-del-cucuta-de|deadurl=yes}}</ref> El 19 de diciembre de 2011 se confirma su regreso a la dirección técnica del [[Corporación Nuevo Cúcuta Deportivo|Cúcuta Deportivo]] para la temporada 2012 donde tan solo dirige 11 partidos.<ref>{{cita web|url=http://www.futbolred.com/liga-postobon/noticias/finalfinalizacin2011/juan-carlos-diaz-arreglo-su-regreso-al-cucuta-deportivo-para-el-2012/10919886|título=Juan Carlos Díaz arregló su regreso al Cúcuta Deportivo para el 2012|editor=Futbolred.com|fecha=19 de diciembre de 2011}}</ref>

En 2014 fue el coordinador de las divisiones menores del [[ Club Atlético Los Andes|Club Los Andes]] hasta su muerte.

== Muerte ==
Su hija, Guada, advirtió que su papá había sido ingresado a cuidados intensivos de una clínica en Buenos Aires, con pronóstico muy  reservado. El jueves pasado, su hija señaló que el estado de salud del ex-volante ofensivo era muy delicado, pero los médicos advirtieron ese día que había mejorado un poco de sus condiciones clínicas.
Luego, el periodista santandereano Felipe Zarruk aseguró que el exfutbolista había sufrido una neumonía y que fue sometido a un cateterismo tras sufrir un paro cardíaco.
Juan Carlos Díaz falleció el 29 de junio de 2024 en Buenos Aires, Argentina.

== Clubes ==
=== Como jugador ===
{|align="center" bgcolor="#f7f8ff" cellpadding="3" cellspacing="0" border="1" style="font-size: 95%; border: gray solid 1px; border-collapse: collapse;"
|- align=center bgcolor=#DDDDDD style="color:black;"
!width="160"|Club
!width="150"|País
!width="120"|Año
!width="55"|Partidos
!width="55"|Goles
|-align=center
|[[Club Atlético Los Andes|Los Andes]]
|{{ARG}}
|1975 - 1980
|189||31
|-align=center
|[[Atlético Bucaramanga]]
|{{COL}}
|1981 - 1985
|134||26
|-align=center
|[[Millonarios Fútbol Club|Millonarios]]
|{{COL}}
|1985 - 1988
|138||22
|-align=center
|[[Deportivo Independiente Medellín|DIM]]
|{{COL}}
|1989 - 1990
|48||5
|-align=center
|[[Once Caldas]]
|{{COL}}
|1990 - 1991
|56||6
|-align=center
|[[Cúcuta Deportivo]]
|{{COL}}
|1991 - 1995
|151||31
|-align=center
|[[Deportivo Táchira]]
|{{VEN}}
|1995
|10||5
|-align=center
!colspan="3" |'''Total en su Carrera'''
|'''726'''||'''126'''
|}

=== Como asistente ===
{|align="center" bgcolor="#f7f8ff" cellpadding="3" cellspacing="0" border="1" style="font-size: 95%; border: gray solid 1px; border-collapse: collapse;"
|- align="center" style="color:black;" bgcolor="#dddddd"
!width="160"|Club
!width="150"|País
!width="120"|Año
!width="60"|Asistente De
|-align=center
|[[Cúcuta Deportivo]]
|{{COL}}
|1996
|[[Sergio Santín]]
|-align=center
|[[Club El Porvenir|El Porvenir]]
(Inferiores)
|{{ARG}}
|1997 - 1999
| --
|-align=center
|[[Club Atlético Los Andes|Los Andes]]
|{{ARG}}
|2000 - 2001
|[[Miguel Ángel Russo]]
|}

=== Como entrenador ===
{|align="center" bgcolor="#f7f8ff" cellpadding="3" cellspacing="0" border="1" style="font-size: 95%; border: gray solid 1px; border-collapse: collapse;"
|- align=center bgcolor=#DDDDDD style="color:black;"
!width="160"|Club
!width="150"|País
!width="120"|Año
|-align=center
|[[Club Atlético Los Andes|Los Andes]]
|{{ARG}}
|2002 - 2005
|-align=center
|[[Club Sportivo Italiano|Sportivo Italiano]]
|{{ARG}}
|2006
|-align=center
|[[Club Atlético Sarmiento (Junín)|Sarmiento de Junín]]
|{{ARG}}
|2007 - 2008
|-align=center
|[[Club Deportivo San Antonio|Club San Antonio]]
|{{VEN}}
|2009 - 2010
|-align=center
|[[Cúcuta Deportivo]]
|{{COL}}
|2010 - 2011
|-align=center
|[[Club Atlético Los Andes|Los Andes]]
|{{ARG}}
|2012
|-align=center
|[[Cúcuta Deportivo]]
|{{COL}}
|2012
|-align=center
|[[Club Atlético Los Andes|Los Andes]]
|{{ARG}}
|2013
|-align=center
|[[Patriotas Boyacá]]
|{{COL}}
|2013
|}

=== Otros cargos ===
{|align="center" bgcolor="#f7f8ff" cellpadding="3" cellspacing="0" border="1" style="font-size: 95%; border: gray solid 1px; border-collapse: collapse;"
|- align="center" style="color:black;" bgcolor="#dddddd"
!width="190"|Club
!width="140"|País
!width="50"|Año
!width="50"|Rol
|-align=center
|[[Club Atlético Los Andes|Los Andes]]
|{{ARG}}
|2014 - 2024
|Coordinador divisiones menores
|}

== Estadísticas como entrenador ==

{|style="text-align: center;" border=1 align=center cellpadding=4 cellspacing=2 style="background: #F9F9F9; font-size: 95%; border: 1px #aaaaaa solid; border-collapse: collapse; clear:center"
|- style="background:#DDDDDD"
!rowspan="2" width=150px|Equipo
!rowspan="2"|Competición
!colspan="4"|Partidos
!colspan="3"|Goles
|- style="background:#DDDDDD"
!width=30px| J
!width=30px| G
!width=30px|E
!width=30px| P
!width=30px|GF
!width=30px| GE
!width=30px|DG
|- style="text-align: center;"
|rowspan="3" align=center valign="center"|'''{{bandera|ARG}} [[Club Atlético Los Andes|Los Andes]]'''
|- style="text-align: center;"
|Ascenso (2002/03), (2005) y (2012/13)
|78||28||20||30||112||120||(-8)
|- style="background:#DDDDDD"
! colspan=1| Total club !!78!!28!!20!!30!!112!!120!!(-8)
|- style="text-align: center;"
|rowspan="4" align=center valign="center"|'''{{bandera|VEN}} [[Club Deportivo San Antonio]]'''
|- style="text-align: center;"
|[[Segunda División Venezolana 2009-10|Segunda División 2009/10]]
|30||12||4||14||47||41||6
|- style="text-align: center;"
|[[Copa Venezuela 2009]]
|1||0||0||1||0||1||(-1)
|- style="background:#DDDDDD"
! colspan=1| Total club !!31!!12!!4!!15!!47!!42!!5
|- style="text-align: center;"
|rowspan="9" align=center valign="center"|'''{{bandera|COL}} [[Cúcuta Deportivo]]'''
|- style="text-align: center;"
|[[Torneo Apertura 2010 (Colombia)|Apertura 2010]]
|7||3||1||3||8||7||1
|- style="text-align: center;"
|[[Torneo Finalización 2010 (Colombia)|Finalización 2010]]
|24||10||7||7||31||24||7
|- style="text-align: center;"
|[[Copa Colombia 2010]]
|11||5||2||4||16||11||5
|- style="text-align: center;"
|[[Torneo Apertura 2011 (Colombia)|Apertura 2011]]
|22||7||8||7||23||20||3
|- style="text-align: center;"
|[[Copa Colombia 2011]]
|10||2||3||5||12||13||(-1)
|- style="text-align: center;"
|[[Torneo Apertura 2012 (Colombia)|Apertura 2012]]
|8||2||1||5||5||14||(-9)
|- style="text-align: center;"
|[[Copa Colombia 2012]]
|3||1||1||1||4||5||(-1)
|- style="background:#DDDDDD"
! colspan=1| Total club !!85!!30!!23!!32!!99!!94!!5
|- style="text-align: center;"
|rowspan="4" align=center valign="center"|'''{{bandera|COL}} [[Patriotas Boyacá]]'''
|- style="text-align: center;"
|[[Torneo Apertura 2013 (Colombia)|Apertura 2013]]
|5||0||3||2||5||9||(-4)
|- style="text-align: center;"
|[[Copa Colombia 2013]]
|4||2||0||2||7||4||3
|- style="background:#DDDDDD"
! colspan=1| Total club !!9!!2!!3!!2!!12!!13!!(-1)
|}

== Palmarés ==
=== Como futbolista ===
=== Campeonatos nacionales ===
{|align="center" bgcolor="#f7f8ff" cellpadding="3" cellspacing="0" border="1" style="font-size: 95%; border: gray solid 1px; border-collapse: collapse;"
|- align=center bgcolor=#DDDDDD style="color:black;"
!width="160"|Título
!width="140"|Club
!width="140"|País
!width="95"|Año
|-align=center
|[[Categoría Primera A|Primera División]]
|[[Millonarios Fútbol Club|Millonarios]]
|{{COL}}
|[[Campeonato colombiano 1987|1987]]
|-align=center
|[[Categoría Primera A|Primera División]]
|[[Millonarios Fútbol Club|Millonarios]]
|{{COL}}
|[[Campeonato colombiano 1988|1988]]
|}

== Referencias ==
{{listaref}}

== Enlaces externos ==
*[https://web.archive.org/web/20160209072747/http://caracol.com.co/m/programa/2015/03/17/audios/1426599660_678028.html Entrevista en Café Caracol]
*{{Enlace roto|1=[http://www.ligapostobon.com.co/noticia/estos-son-los-tecnicos-del-grupo-b-05222 Reseña en Liga Postobón] |2=http://www.ligapostobon.com.co/noticia/estos-son-los-tecnicos-del-grupo-b-05222 |bot=InternetArchiveBot }}

{{NF|1957|2024|Diaz, Juan Carlos}}

[[Categoría:Futbolistas nacionalizados en Colombia]]
[[Categoría:Entrenadores de fútbol de Argentina]]
[[Categoría:Futbolistas del Club Atlético Los Andes]]
[[Categoría:Futbolistas del Atlético Bucaramanga]]
[[Categoría:Futbolistas de Millonarios Fútbol Club en los años 1980]]
[[Categoría:Futbolistas del Cúcuta Deportivo]]
[[Categoría:Futbolistas del Deportivo Táchira Fútbol Club]]
[[Categoría:Entrenadores del Cúcuta Deportivo]]
[[Categoría:Emigrantes argentinos hacia Colombia]]
[[Categoría:Fallecidos en Buenos Aires]]

title: Datos personales

Apodo(s): El Nene Díaz

Nacimiento: Lomas de Zamora, Buenos Aires · 10 de septiembre de 1957

Nacionalidad(es): Bandera de Argentina · Bandera de Colombia

Fallecimiento: 29 de junio de 2024 (66 años)

title: Carrera como entrenador

Deporte: Fútbol

Debut como entrenador: 1996 · ( Cúcuta Deportivo)

Retirada como entrenador: 2013 · ( Patriotas Boyacá)

title: Carrera como jugador

Posición: Mediocampista

Debut como jugador: 1975 · ( Los Andes)

Retirada deportiva: 1995 · ( Deportivo Táchira)


text:
# کارلوس ادواردو (بازیکن فوتبال، زاده ۱۹۸۹)
کارلوس ادواردو دی اولیویرا آلوز (به پرتغالی: Carlos Eduardo de Oliveira Alves) هافبک اهل برزیل است که در شهر ریبرآ پرتو و در تاریخ ۱۷ اکتبر ۱۹۸۹ به دنیا آمده‌است.
کارلوس ادواردو دی اولیویرا آلوز سابقه بازی در تیم های شباب الاهلی ، الهلال ، پورتو را در سابقه کارنامه خود دارد.

wikiname: fawiki

in_language: fa

wikitext:
{{Infobox football biography
|name=کارلوس ادواردو
|image=
|fullname=کارلوس ادواردو دِ اولیویرا آلوز
|birth_date={{birth date and age|1989|10|17|df=y}}
|birth_place=[[ریبرآ پرتو]]، [[برزیل]]
|height={{height|m=۱٫۸۴}}
|position=[[هافبک]]
|currentclub=[[باشگاه فوتبال بوتافوگو برزیل|بوتافوگو برزیل]]
|clubnumber=۳۳
|youthyears1=2006|youthclubs1=[[Esporte Clube São Bento|São Bento]]
|youthyears2=2007–2008|youthclubs2=[[Desportivo Brasil]]
|youthyears3=2007–2008|youthclubs3=← [[Esporte Clube São Bento|São Bento]] (قرضی)
|years1=2009–2012|clubs1=[[Desportivo Brasil]]|caps1=0|goals1=۰
|years2=2009|clubs2=← [[Ituano Futebol Clube|Ituano]] (قرضی)|caps2=0|goals2=۰
|years3=2009|clubs3=← [[باشگاه فوتبال فلومیننزه|فلومیننزه]] (قرضی)|caps3=9|goals3=۱
|years4=2010|clubs4=← [[Grêmio Barueri Futebol|Grêmio Prudente]] (قرضی)|caps4=15|goals4=۰
|years5=2011–2012|clubs5=← [[G.D. Estoril Praia|Estoril]] (قرضی)|caps5=37|goals5=۱
|years6=2012–2013|clubs6=[[G.D. Estoril Praia|Estoril]]|caps6=28|goals6=۴
|years7=2013–2014|clubs7=[[FC Porto B|Porto B]]|caps7=10|goals7=۱
|years8=2013–2015|clubs8=[[باشگاه فوتبال پورتو|پورتو]]|caps8=17|goals8=۴
|years9=2014–2015|clubs9=← [[باشگاه فوتبال نیس|نیس]] (قرضی)|caps9=30|goals9=۱۰
|years10=2015–2020|clubs10=[[باشگاه فوتبال الهلال عربستان سعودی|الهلال عربستان]]|caps10=۶۷|goals10=۴۰
|club-update=۲۵ فوریهٔ ۲۰۲۴
|years11=2020_2022|caps11=۱۱|goals11=۲|clubs11=[[باشگاه فوتبال شباب الاهلی امارات|شباب الاهلی]]}}
'''کارلوس ادواردو دی اولیویرا آلوز''' {{به پرتغالی|Carlos Eduardo de Oliveira Alves}} [[هافبک]] اهل [[برزیل]] است که در شهر [[ریبرآ پرتو]] و در تاریخ {{تاریخ تولد|۱۹۸۹|۱۰|۱۷}} به دنیا آمده‌است.<ref name="kora">{{یادکرد وب |عنوان=Database of footbalers |نشانی=http://www.kora.com/files/players.txt |بازبینی=25 Dec 2013 |اثر= |تاریخ= |ناشر=kora.com |نشانی بایگانی=https://web.archive.org/web/20140510050127/http://www.kora.com/files/players.txt |تاریخ بایگانی=۱۰ مه ۲۰۱۴ |کد زبان=en |dead-url=yes}}</ref>

کارلوس ادواردو دی اولیویرا آلوز سابقه بازی در تیم های [[باشگاه فوتبال شباب الاهلی|شباب الاهلی]] ، [[باشگاه فوتبال الهلال|الهلال]] ، [[باشگاه فوتبال پورتو|پورتو]] را در سابقه کارنامه خود دارد.

== جستارهای وابسته ==
* [[تیم ملی فوتبال برزیل]]
* [[فوتبال در برزیل]]

== منابع ==
{{پانویس}}

== پیوند به بیرون ==
* [http://www.footballdatabase.eu/football.club.bresil.2013.403..en.html پایگاه دادهٔ تیم ملی فوتبال برزیل]

{{درگاه|برزیل|فوتبال}}
{{ترکیب باشگاه فوتبال شباب الاهلی امارات}}

{{بازیکن فوتبال-خرد}}

[[رده:افراد زنده]]
[[رده:اهالی ایالت سائو پائولو]]
[[رده:بازیکنان باشگاه پورتو]]
[[رده:بازیکنان باشگاه فلومیننزه]]
[[رده:بازیکنان باشگاه فوتبال الهلال]]
[[رده:بازیکنان باشگاه فوتبال ایتانو]]
[[رده:بازیکنان باشگاه نیس]]
[[رده:بازیکنان سگوندا لیگا]]
[[رده:بازیکنان فوتبال مرد اهل برزیل]]
[[رده:بازیکنان فوتبال دور از وطن اهل برزیل]]
[[رده:بازیکنان فوتبال دور از وطن در پرتغال]]
[[رده:بازیکنان فوتبال دور از وطن در عربستان سعودی]]
[[رده:بازیکنان فوتبال دور از وطن در فرانسه]]
[[رده:بازیکنان لیگ ۱ فوتبال فرانسه]]
[[رده:بازیکنان لیگ برتر پرتغال]]
[[رده:بازیکنان لیگ برتر فوتبال برزیل]]
[[رده:بازیکنان لیگ حرفه‌ای فوتبال عربستان]]
[[رده:دور از وطن‌های اهل برزیل در پرتغال]]
[[رده:دور از وطن‌های اهل برزیل در عربستان سعودی]]
[[رده:دور از وطن‌های اهل برزیل در فرانسه]]
[[رده:زادگان ۱۹۸۹ (میلادی)]]
[[رده:ورزشکاران دور از وطن اهل برزیل در پرتغال]]
[[رده:هافبک‌های فوتبال]]
[[رده:بازیکنان باشگاه الاهلی عربستان سعودی]]
[[رده:بازیکنان فوتبال دور از وطن در امارات متحده عربی]]
[[رده:بازیکنان باشگاه اشتوریل پرایا]]
[[رده:بازیکنان لیگ برتر امارات متحده عربی]]
[[رده:ورزشکاران دور از وطن اهل برزیل در عربستان سعودی]]
[[رده:بازیکنان باشگاه بوتافوگو]]
[[رده:بازیکنان باشگاه شباب الاهلی]]

title: کارلوس ادواردو

نام کامل: کارلوس ادواردو دِ اولیویرا آلوز

زادروز: ۱۷ اکتبر ۱۹۸۹ (۳۵ سال)

زادگاه: ریبرآ پرتو، برزیل

قد: ۱٫۸۴ متر (۶ فوت ۱⁄۲ اینچ)

پست: هافبک

title: اطلاعات باشگاهی

باشگاه کنونی: بوتافوگو برزیل

شمارهٔ پیراهن: ۳۳

title: باشگاه‌های جوانان

São Bento

Desportivo Brasil
← São Bento (قرضی)

title: باشگاه‌های حرفه‌ای*

سالها: باشگاه‌ها · بازی† · (گل)†

Desportivo Brasil · ۰ · (۰)

← Ituano (قرضی) · ۰ · (۰)
← فلومیننزه (قرضی) · ۹ · (۱)

← Grêmio Prudente (قرضی) · ۱۵ · (۰)

← Estoril (قرضی) · ۳۷ · (۱)

Estoril · ۲۸ · (۴)

Porto B · ۱۰ · (۱)

پورتو · ۱۷ · (۴)

← نیس (قرضی) · ۳۰ · (۱۰)

الهلال عربستان · ۶۷ · (۴۰)

شباب الاهلی · ۱۱ · (۲)


text:
# Памятник защитникам польской почты
Памятник защитникам польской почты (пол. Pomnik Obrońców Poczty Polskiej w Gdańsku) — памятник, установленный в честь защитников обороны польской почты в Гданьске, одного из первых боёв Второй мировой войны и польской кампании, в ходе которого сотрудники польского почтового отделения в Гданьске (Данциге) в течение 15 часов обороняли здание почты от войск СС.
Один из символов Гданьска. Открыт в сороковую годовщину начала Второй мировой войны на площади Защитников польской почты 1 сентября 1979 года перед зданием почтамта № 1. Автор — скульптор Винценты Кучма.
Памятник представляет собой фигуру смертельно раненого почтового служащего, которому богиня Ника подаёт винтовку. Из его почтовой сумки высыпаются письма.
Памятник изготовлен из нержавеющей стали. Рядом с памятником на стене бывшего почтового отделения установлена бронзовая эпитафия с именами погибших работников, авторами которой являются скульпторы Мария и Зигфрид Корпальские.
Гданьский памятник защитникам польской почты является частью триптиха, который включает в себя памятник участникам Варшавского восстания 1944 года в Варшаве и памятник, павшим за свою родину в Ченстохове.

wikiname: ruwiki

title: Памятник защитникам польской почты

in_language: ru

wikitext:
{{Памятник
 |Русское название         = Памятник защитникам польской почты
 |Оригинальное название    = Pomnik Obrońców Poczty Polskiej
 |Изображение              = Defenders of the Polish Post Office in Gdańsk.jpg
 |Подпись изображения      =
 |Ширина изображения       =
 |Современный статус       =
 |Страна                   = Польша
 |Название местоположения  = город
 |Местоположение           = [[Гданьск]], [[Старый город (Гданьск)|Старый город]], пл. Защитников польского почтамта
  |CoordScale =
 |Координаты =
 |Архитектурный стиль      =
 |Автор проекта            =
 |Архитектор               =
 |Скульптор                = [[Кучма, Винценты|Винценты Кучма]]
 |Строитель                =
 |Основатель               =
 |Начало строительства     =
 |Окончание строительства  = 1979
 |Состояние                = отличное
 |Высота                   =
 |Материал                 = [[Нержавеющая сталь]]
 |Сайт                     =
}}
[[Файл:Defenders of the Polish Post Office in Gdańsk(1).jpg|thumb|220px|Фрагмент памятника]]
'''Памятник защитникам польской почты''' ({{lang-pl|Pomnik Obrońców Poczty Polskiej w Gdańsku}}) — [[памятник]], установленный в честь защитников [[Оборона польской почты в Гданьске|обороны польской почты в Гданьске]], одного из первых боёв [[Вторая мировая война|Второй мировой войны]] и [[Польская кампания (1939)|польской кампании]], в ходе которого сотрудники польского [[почтовое отделение|почтового отделения]] в Гданьске ([[Данциг]]е) в течение 15 часов обороняли здание почты от войск [[СС]].

Один из символов Гданьска. Открыт в сороковую годовщину начала Второй мировой войны на {{iw|Площадь Защитников польской почты|площади Защитников польской почты|pl|Plac Obrońców Poczty Polskiej}} 1 сентября 1979 года перед зданием [[почтамт]]а № 1. Автор — скульптор [[Кучма, Винценты|Винценты Кучма]].
[[Файл:Postmark of Polish Post Office in Gdańsk with the date of 1 September 1939.jpg|thumb|left|220px|Фрагмент памятника]]
Памятник представляет собой фигуру смертельно раненого почтового служащего, которому богиня [[Ника (мифология)|Ника]] подаёт винтовку. Из его почтовой сумки высыпаются письма.

Памятник изготовлен из [[Нержавеющая сталь|нержавеющей стали]]. Рядом с памятником на стене бывшего почтового отделения установлена бронзовая [[эпитафия]] с именами погибших работников, авторами которой являются скульпторы Мария и Зигфрид Корпальские.

Гданьский памятник защитникам польской почты является частью [[триптих]]а, который включает в себя памятник участникам [[Варшавское восстание (1944)|Варшавского восстания 1944 года]] в Варшаве и памятник, павшим за свою родину в [[Ченстохова|Ченстохове]].

== См. также ==
* [[Здание главного почтамта (Гданьск)]]
* [[История почты и почтовых марок Данцига]]
* {{iw|Музей польской почты (Гданьск)|Музей польской почты|pl|Muzeum Poczty Polskiej w Gdańsku}}
* [[Оборона польской почты в Гданьске]]
* {{iw|Площадь Защитников польской почты||pl|Plac Obrońców Poczty Polskiej}}

== Ссылки ==
* [https://www.nocowanie.pl/pomnik_obroncow_poczty_polskiej,139868.html Pomnik Obrońców Poczty Polskiej] {{Wayback|url=https://www.nocowanie.pl/pomnik_obroncow_poczty_polskiej,139868.html |date=20190207021221 }}
* [https://www.trojmiasto.pl/Pomnik-o51041.html Pomnik Obrońców Poczty Polskiej] {{Wayback|url=https://www.trojmiasto.pl/Pomnik-o51041.html |date=20190207015147 }}

{{ВС}}

[[Категория:Памятники Гданьска|Защитникам польской почты]]
[[Категория:Памятники Второй мировой войны в Польше|Защитникам польской почты]]
[[Категория:Появились в 1979 году в Польше]]

title: Памятник защитникам польской почты

Тип: памятник

Страна: Польша

Город: Гданьск, Старый город, пл. Защитников польского почтамта

Скульптор: Винценты Кучма

Дата основания: 1 сентября 1979

Материал: Нержавеющая сталь

Состояние: отличное


text:
# Panturichthys fowleri
Panturichthys fowleri is een  straalvinnige vissensoort uit de familie van modderalen (Heterenchelyidae). De wetenschappelijke naam van de soort is voor het eerst geldig gepubliceerd in 1953 door Ben-Tuvia.
De soort staat op de Rode Lijst van de IUCN als Onzeker, beoordelingsjaar 2007.

wikiname: nlwiki

title: Panturichthys fowleri

in_language: nl

wikitext:
{{Taxobox straalvinnige
| titelweergave = cursief
| naam = ''Panturichthys fowleri''
| status = DD
| rl-id = 194814
| statusbron = 2014
| afbeelding =
| afbeeldingtekst =
| orde = [[Palingachtigen|Anguilliformes]] (Palingachtigen)
| familie = [[Modderalen|Heterenchelyidae]] (Modderalen)
| geslacht = ''[[Panturichthys]]''
| auteur = Ben-Tuvia
| datum = 1953
| haakjes = ja
| origineel = ''Lophenchelys fowleri''  Ben-Tuvia, 1953
| worms = 126293
}}
'''''Panturichthys fowleri''''' is een  [[straalvinnigen|straalvinnige]] [[vissen (dieren)|vissensoort]] uit de familie van [[modderalen]] (Heterenchelyidae).<ref>{{Link FishBase species|genus=Panturichthys|species=fowleri|month=10|year=2011}}</ref> De wetenschappelijke naam van de soort is voor het eerst geldig gepubliceerd in 1953 door Ben-Tuvia.

De soort staat op de [[Rode Lijst van de IUCN]] als ''Onzeker'', beoordelingsjaar 2007.<ref name="IUCN"/>

{{Appendix}}

{{beginnetje|biologie|2011|10|22}}

[[Categorie:Modderalen]]
[[Categorie:IUCN-status onzeker]]

title: Panturichthys fowleri · IUCN-status: Onzeker (2014)

Rijk: Animalia (Dieren)

Stam: Chordata (Chordadieren)

Superklasse: Osteichthyes (Beenvisachtigen)

Klasse: Actinopterygii (Straalvinnigen)

Orde: Anguilliformes (Palingachtigen)

Familie: Heterenchelyidae (Modderalen)

Geslacht: Panturichthys

title: Soort

Portaal: Biologie · Vissen


text:
# Coatlicue
Cet article concerne la divinité aztèque. Pour l'étoile, voir Coatlicue (étoile).
Coatlicue est la déesse de la fertilité, de la terre dans la mythologie aztèque. Elle est aussi connue sous le nom Teteoinan (ou Teteo Inan), « mère des dieux », ayant donné naissance à la lune, aux étoiles et au dieu du soleil et de la guerre. Elle recevait aussi les noms de Toci (« notre grand-mère »), Tonantzin, et Cihuacóatl (« la dame aux serpents »), déesse des femmes mortes en couches.
En nahuatl, son nom signifie « Celle qui porte une jupe de serpents ». Ses épithètes sont « Déesse-Mère de la Terre qui a donné naissance à tous les astres », « Déesse du feu et de la fertilité », « Déesse de la vie, de la mort et de la renaissance » et « Mère des étoiles du sud ».

## Représentation
Ses représentations sont rares. La plus connue est une énorme sculpture monolithique de Coatlicue découverte par l'astronome Antonio de León y Gama en 1790 lors de travaux de restauration de la cathédrale de Mexico, près de l'endroit où fut extraite la pierre du Soleil. Après sa découverte, comme on lui faisait des offrandes, la statue fut à nouveau enterrée. On la déterra en 1823 pour en faire un moulage destiné à être exposé en Grande-Bretagne, puis on l'enterra à nouveau. William Bullock, l'Anglais qui avait pris l'initiative d'en faire un moulage, commente :
« Et on me raconta plus tard que quelques indigènes s'introduisirent le soir en cachette pour déposer des couronnes de fleurs sur cette statue - une preuve que, en dépit des plus grands soins déployés par le clergé espagnol pendant 300 ans, il demeurait toujours un reste de croyance païenne parmi les descendants des autochtones. »
Deux autres statues du même type, mais en moins bon état, ont également été retrouvées à Mexico.
Elle est représentée comme une femme portant une jupe de serpents entortillés et un collier de cœurs humains, de mains et de crânes. Ses pieds et ses mains sont ornés de griffes (pour creuser les tombes) et ses seins pendent, flasques d'avoir beaucoup allaité. Si Coatlicue porte sur sa poitrine les mains, les cœurs et les têtes de ses enfants, c'est pour les y purifier[réf. nécessaire].

## Mythologie
Selon le Codex de Florence son époux était Mixcoatl, le serpent des nuages et le dieu de la chasse. Seule, elle a aussi donné le jour à Quetzalcóatl et Xolotl. Elle est la mère de Coyolxauhqui, des Centzon Huitznaua, et de Huitzilopochtli. Ce dernier naquit après qu'une boule de plumes fut tombée dans le temple qu'elle était en train de balayer et lui eut touché la poitrine. Cette conception mystérieuse offensa ses quatre cents fils (les Centzon Huitznaua), qui, poussés par Coyolxauhqui, décidèrent de tuer leur mère déshonorée.
C'est ce qu'ils firent, mais Huitzilopochtli sortit en armes du ventre de sa mère et tua ses frères et sœurs étoiles. Il coupa la tête de sa sœur Coyolxauhqui et la lança dans le ciel, où elle se transforma, donnant la lune.
Elle est connue comme Cuetlacihuatl, celui qui traitait les maladies secrètes des femmes[réf. nécessaire].

## Hommage
Coatlicue est une des 1 038 femmes représentées dans l'œuvre contemporaine The Dinner Party de Judy Chicago, aujourd'hui exposée au Brooklyn Museum. Cette œuvre se présente sous la forme d'une table triangulaire de 39 convives (13 par côté). Chaque convive étant une femme, figure historique ou mythique. Les noms des 999 autres femmes figurent sur le socle de l'œuvre. Le nom de Coatlicue figure sur le socle, elle y est associée à Kali, quatrième convive de l'aile I de la table.

wikiname: frwiki

title: Coatlicue

in_language: fr

wikitext:
{{ébauche|Mexique|Amérique précolombienne}}
{{Autre4|la divinité aztèque|l'étoile|Coatlicue (étoile)}}

[[Image:Monolito de Coatlicue.JPG|thumb|[[Monolithe de Coatlicue]] exposé dans la salle [[mexica]] du [[musée national d'anthropologie de Mexico]].]]
'''Coatlicue''' est la déesse de la [[fertilité]], de la [[terre]] dans la [[mythologie aztèque]]. Elle est aussi connue sous le nom '''Teteoinan''' (ou '''Teteo Inan'''), « mère des dieux », ayant donné naissance à la lune, aux étoiles et au dieu du soleil et de la guerre. Elle recevait aussi les noms de '''Toci''' (« notre grand-mère »), [[Tonantzin]], et [[Cihuacóatl]] (« la dame aux [[Serpentes|serpents]] »), déesse des femmes mortes en couches<ref>{{Ouvrage|langue=es|auteur1=Cecilio Agustín Robelo|titre=Diccionario de Mitología Nahua|éditeur=Biblioteca Porrúa. Imprenta del Museo Nacional de Arqueología, Historia y Etnología|lieu=Mexico|année=1905|pages totales=851|pages=99, 100, 101, 102|isbn=978-968-432-795-5}}</ref>.

En [[nahuatl]], son nom signifie « Celle qui porte une jupe de serpents »<ref>Karl Taube, ''Mythes aztèques et mayas'', Éditions du Seuil, 1995, p. 85</ref>. Ses épithètes sont « [[Déesse-Mère]] de la Terre qui a donné naissance à tous les astres », « Déesse du feu et de la [[fertilité]] », « Déesse de la vie, de la mort et de la renaissance » et « Mère des étoiles du sud ».

== Représentation ==

Ses représentations sont rares<ref>Mary Miller et Karl Taube, ''The Gods and Symbols of Ancient Mexico and the Maya. An Illustrated dictionary of Mesoamerican Religion'', Thames & Hudson, 1993, p. 64</ref>. La plus connue est une énorme sculpture monolithique de Coatlicue découverte par l'astronome [[Antonio de León y Gama]] en 1790 lors de travaux de restauration de la cathédrale de [[Mexico]], près de l'endroit où fut extraite la [[pierre du Soleil]]. Après sa découverte, comme on lui faisait des offrandes, la statue fut à nouveau enterrée. On la déterra en 1823 pour en faire un moulage destiné à être exposé en [[Grande-Bretagne]], puis on l'enterra à nouveau<ref>Esther Pasztory, ''Aztec Art'', Harry N. Abrams, Inc., Publishers, 1983, p. 140</ref>. William Bullock, l'Anglais qui avait pris l'initiative d'en faire un moulage, commente :
: « ''Et on me raconta plus tard que quelques indigènes s'introduisirent le soir en cachette pour déposer des couronnes de fleurs sur cette statue - une preuve que, en dépit des plus grands soins déployés par le clergé espagnol pendant 300 ans, il demeurait toujours un reste de croyance païenne parmi les descendants des autochtones.'' »<ref>Henry B. Nicholson, ''À propos de l'histoire de la découverte de l'art aztèque'', in ''Les Aztèques - Trésors du Mexique ancien'', Bruxelles, 1987, p. 204</ref>

Deux autres statues du même type, mais en moins bon état, ont également été retrouvées à Mexico.

Elle est représentée comme une femme portant une jupe de serpents entortillés et un collier de cœurs humains, de mains et de crânes. Ses pieds et ses mains sont ornés de griffes (pour creuser les tombes) et ses seins pendent, flasques d'avoir beaucoup allaité. {{Référence nécessaire|Si Coatlicue porte sur sa poitrine les mains, les cœurs et les têtes de ses enfants, c'est pour les y purifier}}.

== Mythologie ==
Selon le [[Codex de Florence]] son époux était [[Mixcoatl]], le serpent des nuages et le dieu de la chasse. Seule, elle a aussi donné le jour à [[Quetzalcóatl]] et [[Xolotl]]. Elle est la mère de [[Coyolxauhqui]], des [[Centzon Huitznaua]], et de [[Huitzilopochtli]]. Ce dernier naquit après qu'une boule de plumes fut tombée dans le temple qu'elle était en train de balayer et lui eut touché la poitrine. Cette conception mystérieuse offensa ses quatre cents fils (les [[Centzon Huitznaua]]), qui, poussés par Coyolxauhqui, décidèrent de tuer leur mère déshonorée.

C'est ce qu'ils firent, mais [[Huitzilopochtli]] sortit [[Xiuhcoatl|en armes]] du ventre de sa mère et tua ses frères et sœurs étoiles. Il coupa la tête de sa sœur [[Coyolxauhqui]] et la lança dans le ciel, où elle se transforma, donnant la lune.

{{Référence nécessaire|Elle est connue comme [[Cuetlacihuatl]], celui qui traitait les maladies secrètes des femmes}}.

==Hommage==
'''Coatlicue''' est une des [[Liste des femmes mentionnées sur The Dinner Party|1 038 femmes]] représentées dans l'œuvre contemporaine ''[[The Dinner Party]]'' de [[Judy Chicago]], aujourd'hui exposée au [[Brooklyn Museum]]. Cette œuvre se présente sous la forme d'une table triangulaire de 39 convives (13 par côté). Chaque convive étant une femme, figure historique ou mythique. Les noms des [[Liste des femmes mentionnées sur The Dinner Party|999 autres femmes]] figurent sur le socle de l'œuvre. Le nom de Coatlicue figure sur le socle, elle y est associée à ''[[Kali]]'', quatrième convive de l'aile I de la table<ref>[http://www.brooklynmuseum.org/eascfa/dinner_party/heritage_floor/coatlicue.php ''Musée de Brooklyn'' - Coatlicue]</ref>.

== Notes et références ==
{{références|colonnes=2}}

{{Palette|Mythologie aztèque}}
{{Portail|Aztèques|Amérique précolombienne|Mythologie}}

[[Catégorie:Divinité aztèque]]
[[Catégorie:Divinité aztèque chthonienne]]
[[Catégorie:Divinité créatrice]]
[[Catégorie:Médecine dans la mythologie aztèque]]
[[Catégorie:Divinité de la fertilité]]
[[Catégorie:Divinité féminine]]