text:
# Ella Cara Deloria
Ella Cara Deloria (ur. 31 stycznia 1889, zm. 17 lutego 1971), znana też pod imieniem Anpetu Waste Win (w języku Siuksów "Kobieta Piękny Dzień") – rdzenna Amerykanka z plemienia północnoamerykańskich Siuksów Yankton, absolwentka pedagogiki, nauczycielka, a następnie znana badaczka i wykładowczyni antropologii, etnologii i językoznawstwa na Columbia University, autorka pionierskich prac o języku, kulturze i historii Siuksów.

## Życiorys
Urodzona w Wakpala, w Dakocie Południowej, w rezerwacie Siuksów Yankton, była najstarszą z trzech córek Philipa Josepha Delorii, jednego z pierwszych anglikańskich duchownych Siuksów i Mary Sully, półkrwi Indianki z plemienia Siuksów Yankton. Rok po narodzinach przeniosła się wraz z rodzicami do Misji Św. Elżbiety w rezerwacie Standing Rock, w Dakocie Południowej, gdzie wychowywała się w rodzinie łączącej tradycje plemienne i protestanckie, w otoczeniu kultury Siuksów mówiących trzema dialektami (Dakota, Lakota i Nakota). Uczyła się najpierw w miejscowej szkole misyjnej, a następnie (od 1902) w Szkole Wszystkich Świętych w Sioux Falls, w Dakocie Południowej. Tam za dobre wyniki w nauce otrzymała stypendium na dalszą naukę w college'u.
Studiowała najpierw 2 lata w Oberlin College, a następnie na Columbia University w Nowym Jorku, gdzie już w trakcie studiów prowadziła publiczne prelekcje o tematyce indiańskiej oraz demonstrowała tubylcze tańce i rzemiosło. Dla prof. antropologii Franza Boasa tłumaczyła też rękopisy George'a Bushottera - Lakoty, który w latach 1887–1888 współpracował z antropologiem Jamesem Dorseyem i pozostawił w Smithsonian Institution ponad tysiąc stron notatek w swoim języku.
Uniwersytet ukończyła w 1914 jako dyplomowana pedagog. Pracowała początkowo jako nauczycielka i instruktorka wychowania fizycznego młodych Indianek w YWCA - żeńskim odpowiedniku YMCA (Chrześcijańskiego Stowarzyszenia Młodzieży Męskiej) w Misji Św. Elżbiety w Standing Rock, a dwa lata później wróciła wraz z siostrą Susan (która także ukończyła wówczas studia) do chorej matki w Wakpala. Mimo nowojorskiego wykształcenia, po śmierci matki (w 1915) pozostała w rezerwacie, wypełniając tradycyjne rodzinne obowiązki kobiety Siuksów.
W 1923, mając 35 lat, powróciła do kariery zawodowej i została nauczycielką wychowania fizycznego i instruktorką tańca w Haskell Institute w Lawrence, w stanie Kansas. Uznając to zajęcie za mało satysfakcjonujące, w 1927 przyjęła propozycję Franza Boasa, by kontynuować pracę nad tłumaczeniem materiałów George'a Bushottera, George'a Sworda i Jacka Fraziera o kulturze i religii Siuksów i powróciła do Nowego Jorku.
Przez kolejne kilkanaście lat kontynuowała współpracę z Franzem Boasem, zbierając w terenie informacje językowe i materiały etnograficzne, a następnie opracowując je razem z jego zespołem w Nowym Jorku. To w tym okresie poznała inną ze studentek Franza Boasa Ruth Benedict, która namówiła ją do zajęcia się w szczególności problematyką pokrewieństwa, struktury plemiennej i roli kobiet w tradycyjnych społecznościach plemiennych (jej korespondencja z Ruth Benedict trwała aż do śmierci Delorii i w znacznej części została opublikowana dopiero w 1988). Uczyła też języka Siuksów studentów antropologii na Columbia University. W 1932 opublikowała swoje najważniejsze dzieło Dakota Texts (1932) - zbiór 64 ustnych relacji w języku Siuksów oraz w dosłownym i literackim przekładzie angielskim.
Chociaż była jedną z pierwszych dwujęzycznych i dwukulturowych antropolożek amerykańskich i prowadziła pionierskie badania etnologiczne i lingwistyczne, to - jako kobieta i Indianka - zmuszona była dodatkowo przełamywać uprzedzenia i stereotypy obecne także w konserwatywnym pod wieloma względami środowisku naukowym. Zdarzało się, że jej unikalna pozycja - nie była wówczas studentką, doktorantką, ani utytułowanym naukowcem - rodziła dodatkowe problemy w kontaktach z innymi badaczami. Bywało, że jej skromna pensja asystencka nie wystarczała na opłacenie mieszkania i opieki nad chorym pod koniec życia ojcem (zmarłym w 1931) i razem z siostrą mieszkała w samochodzie. Gdy (jak w 1938) okresowo wstrzymywano finansowanie prowadzonych przez nią badań naukowych, dorabiała współpracą z prywatną grupą zainteresowaną Nawahami, z Kościołem Episkopalnym i Farm Security Administration (1940).
W 1941 opublikowała (wspólnie z Franzem Boasem) klasyczną dziś pracę Dakota Grammar, a po jego śmierci (1942) podjęła samodzielne badania, na które otrzymała m.in. (w 1943 i 1944) granty naukowe Amerykańskiego Towarzystwa Filozoficznego. Dzięki nim mogła przeprowadzać wywiady ze starszyzną Siuksów i znawcami plemiennej historii (skatalogowane dopiero niedawno) oraz ukończyć etnograficzne studium Dakotów Camp Circle Society. W 1944 opublikowała popularną później pracę Speaking of Indians, będącą opisem życia tubylczych Amerykanów przed przybyciem Europejczyków. W latach 40. XX w. napisała też etnograficzną powieść z życia dawnych kobiet Siuksów Waterlily, opublikowaną (z braku zainteresowanego wydawcy) ze skrótami dopiero w 1988, 17 lat po jej śmierci. Wykorzystała w niej wiele tradycyjnych opowieści Siuksów i sporą część własnej wiedzy etnologicznej, w tym tej, do której, nie będąc naukowcem, nie miałaby dostępu jako niezamężna kobieta z plemienia Siuksów.
To, kim była - podobnie jak pionierskie zainteresowania naukowe oraz brak formalnego wykształcenia etnologicznego - utrudniało jej czasem nie tylko prowadzenie badań, ale także ich upublicznianie i powszechne uznanie. Za jej życia znaczna część kultury i obrzędowości Siuksów była wciąż uznawana za "pogańską" i potępiana lub nawet zakazana, dlatego opisów niektórych ceremonii nie komentowała, lub pozostawiała je w materiałach niepublikowanych. Przez całe życie zmagała się też z wieloma nieprawdziwymi i nieprecyzyjnymi informacjami na temat mało znanej - a jej podwójnie bliskiej - kultury Siuksów.
W 1955 mocne więzi rodzinne skłoniły ją do powrotu do pracy w misji ojca w Wakpala, gdzie przez trzy lata była dyrektorką swojej dawnej szkoły. Jednak już w 1958 wznowiła pracę nad Camp Circle Society, a także wykłady i współpracę z muzeami. W 1961 została zastępcą dyrektora W.H. Over Museum przy University of South Dakota w Vermillion, gdzie zaczęła opracowywać leksykon języków siouańskich. Rok później, już jako pracownik uniwersyteckiego Instytutu Studiów Indiańskich (do 1966), otrzymała duże stypendium National Science Foundation na przygotowanie słownika Siuksów. W 1963 sukces ten przyćmiła śmierć jej siostry i wieloletniej współpracowniczki, Susan.
Prace nad słownikiem kontynuowała (już bez wsparcia finansowego) do 1968, dwukrotnie w tym samym okresie prowadząc dwumiesięczne kursy języka i kultury Siuksów w misyjnej szkole dla dziewcząt w Springfield, w Dakocie Południowej. Pod koniec lat 60. prowadziła też kursy dla nauczycieli w stanie Nebraska i przez pół roku przygotowywała na zlecenie plemienia Siuksów Yankton raport związany z jego roszczeniami wobec rządu. Niemal do ostatnich dni życia poprawiała (wysoko ceniony później) słownik dakockiego, pisała artykuły i wykładała. Zmarła na gruźlicę w Vermillion, w Dakocie Południowej.
Za swoją życiową misję uznawała "uczynić lud Dakotów rozumianym, jako istoty ludzkie, przez białych ludzi, którzy mają z nimi do czynienia". Nagrodzona w 1943 Medalem za Osiągnięcia Indian (Indian Achievement Medal), Ella Cara Deloria swoją pracą naukową nad językiem Siuksów przyczyniła się znacznie do jego pełnego opisania i przetrwania jako jednego z nielicznych dziś żywych i niezagrożonych bezpośrednio wymarciem języków tubylczych ludów Ameryki Północnej. Chociaż nie była dyplomowanym etnologiem (ukończyła studia pedagogiczne), do dziś uważana jest za jeden z najwybitniejszych autorytetów w tej dziedzinie.
Była siostrą Vine'a Victora Delorii, Sr., anglikańskiego duchownego z plemienia Siuksów i ciotką jego syna, Vine’a Delorii Jr., znanego profesora teologii i prawa, indiańskiego działacza, historyka i pisarza.

### Opublikowane za życia
- The Sun Dance of the Oglala Sioux, w: "Journal of American Folklore" nr 42 (166), ss. 354-413. 1929
- Dakota Texts, New York: G.E. Stechert and Co. 1932
- Dakota Grammar. Memoirs of the National Academy of Sciences 23, Second Memoir, Washington, D.C. : Government Printing Office. 1941 (razem z Franzem Boasem)
- Speaking of Indians, New York: Friendship Press. 1944
- Short Dakota Texts, Including Conversations, w: "International Journal of American Linguistics" nr 20 (1), ss. 17-22. 1954
- Some Notes on the Yankton, w: "Museum News" nr 28, ss. 3-4,5-6. 1967

### Opublikowane pośmiertnie
- Buffalo People, Albuquerque: University of New Mexico Press, 1994. red. Julian Rice
- Deer Women and Elk Men: the Lakota Narratives of Ella Deloria, Albuquerque: University of New Mexico Press, 1992, Contributor: Julian Rice
- Iron Hawk, Albuquerque: University of New Mexico Press, 1993. red. Julian Rice
- Waterlily, Lincoln: University of Nebraska Press, 1988

## Biografie
- Bea Medicine, Ella Cara Deloria, w: Women Anthropologists: A Biographical Dictionary, red. Ute Gacs, Aisha Khan, Jerrie McIntyre, and Ruth Weinberg, ss. 45-50. New York: Greenwood Press, 1988
- Native American Women, red. Gretchen M. Bataille. New York: Garland Publishing, 1993
- Agnes Agnes, Biographical Sketch of the Author, w: Waterlily. Lincoln: University of Nebraska Press, 1988
- Julian Rice, Deer Women and Elk Men: The Lakota Narratives of Ella Deloria, Albuquerque: University of New Mexico Press, 1992

wikiname: plwiki

title: Ella Cara Deloria

in_language: pl

wikitext:
[[Plik:Ella Deloria.jpg|mały|Ella Cara Deloria (lata 20. XX wieku)]]
'''Ella Cara Deloria''' (ur. [[31 stycznia]] [[1889]], zm. [[17 lutego]] [[1971]]), znana też pod imieniem '''Anpetu Waste Win''' (w [[języki siouańskie|języku Siuksów]] "Kobieta Piękny Dzień") – [[Indianie Ameryki Północnej|rdzenna Amerykanka]] z plemienia [[Indianie Ameryki Północnej|północnoamerykańskich]] [[Dakotowie|Siuksów]] Yankton, absolwentka [[pedagogika|pedagogiki]], nauczycielka, a następnie znana badaczka i wykładowczyni [[antropologia kulturowa|antropologii]], [[etnologia|etnologii]] i [[językoznawstwo|językoznawstwa]] na [[Columbia University]], autorka pionierskich prac o języku, kulturze i historii Siuksów.

== Życiorys ==
Urodzona w Wakpala, w [[Dakota Południowa|Dakocie Południowej]], w [[Rezerwat Indian|rezerwacie]] Siuksów Yankton, była najstarszą z trzech córek [[Philip Joseph Deloria|Philipa Josepha Delorii]], jednego z pierwszych [[anglikanizm|anglikańskich]] duchownych Siuksów i Mary Sully, półkrwi Indianki z plemienia Siuksów Yankton. Rok po narodzinach przeniosła się wraz z rodzicami do Misji Św. Elżbiety w rezerwacie [[Standing Rock]], w Dakocie Południowej, gdzie wychowywała się w rodzinie łączącej tradycje plemienne i protestanckie, w otoczeniu kultury Siuksów mówiących trzema dialektami (Dakota, Lakota i Nakota). Uczyła się najpierw w miejscowej szkole misyjnej, a następnie (od [[1902]]) w Szkole Wszystkich Świętych w [[Sioux Falls]], w Dakocie Południowej. Tam za dobre wyniki w nauce otrzymała stypendium na dalszą naukę w college'u.

Studiowała najpierw 2 lata w Oberlin College, a następnie na Columbia University w [[Nowy Jork|Nowym Jorku]], gdzie już w trakcie studiów prowadziła publiczne prelekcje o tematyce indiańskiej oraz demonstrowała tubylcze tańce i rzemiosło. Dla prof. antropologii [[Franz Boas|Franza Boasa]] tłumaczyła też rękopisy George'a Bushottera - Lakoty, który w latach [[1887]]–[[1888]] współpracował z antropologiem [[James Dorsey|Jamesem Dorseyem]] i pozostawił w [[Smithsonian Institution]] ponad tysiąc stron notatek w swoim języku.

Uniwersytet ukończyła w [[1914]] jako dyplomowana pedagog. Pracowała początkowo jako nauczycielka i instruktorka wychowania fizycznego młodych Indianek w YWCA - żeńskim odpowiedniku [[YMCA]] (Chrześcijańskiego Stowarzyszenia Młodzieży Męskiej) w Misji Św. Elżbiety w Standing Rock, a dwa lata później wróciła wraz z siostrą Susan (która także ukończyła wówczas studia) do chorej matki w Wakpala. Mimo nowojorskiego wykształcenia, po śmierci matki (w [[1915]]) pozostała w rezerwacie, wypełniając tradycyjne rodzinne obowiązki kobiety Siuksów.

W [[1923]], mając 35 lat, powróciła do kariery zawodowej i została nauczycielką wychowania fizycznego i instruktorką tańca w [[Haskell Institute]] w [[Lawrence (Kansas)|Lawrence]], w stanie [[Kansas]]. Uznając to zajęcie za mało satysfakcjonujące, w [[1927]] przyjęła propozycję Franza Boasa, by kontynuować pracę nad tłumaczeniem materiałów George'a Bushottera, George'a Sworda i Jacka Fraziera o kulturze i religii Siuksów i powróciła do Nowego Jorku.

Przez kolejne kilkanaście lat kontynuowała współpracę z Franzem Boasem, zbierając w terenie informacje językowe i materiały etnograficzne, a następnie opracowując je razem z jego zespołem w Nowym Jorku. To w tym okresie poznała inną ze studentek Franza Boasa [[Ruth Benedict]], która namówiła ją do zajęcia się w szczególności problematyką [[pokrewieństwo|pokrewieństwa]], struktury plemiennej i roli kobiet w tradycyjnych społecznościach plemiennych (jej korespondencja z Ruth Benedict trwała aż do śmierci Delorii i w znacznej części została opublikowana dopiero w [[1988]]). Uczyła też języka Siuksów studentów antropologii na [[Uniwersytet Columbia|Columbia University]]. W [[1932]] opublikowała swoje najważniejsze dzieło ''Dakota Texts'' ([[1932]]) - zbiór 64 ustnych relacji w języku Siuksów oraz w dosłownym i literackim przekładzie angielskim.

Chociaż była jedną z pierwszych dwujęzycznych i dwukulturowych antropolożek amerykańskich i prowadziła pionierskie badania etnologiczne i lingwistyczne, to - jako kobieta i Indianka - zmuszona była dodatkowo przełamywać uprzedzenia i [[stereotyp]]y obecne także w konserwatywnym pod wieloma względami środowisku naukowym. Zdarzało się, że jej unikalna pozycja - nie była wówczas studentką, doktorantką, ani utytułowanym naukowcem - rodziła dodatkowe problemy w kontaktach z innymi badaczami. Bywało, że jej skromna pensja asystencka nie wystarczała na opłacenie mieszkania i opieki nad chorym pod koniec życia ojcem (zmarłym w [[1931]]) i razem z siostrą mieszkała w samochodzie. Gdy (jak w [[1938]]) okresowo wstrzymywano finansowanie prowadzonych przez nią badań naukowych, dorabiała współpracą z prywatną grupą zainteresowaną [[Nawahowie|Nawahami]], z [[Kościół episkopalny|Kościołem Episkopalnym]] i Farm Security Administration ([[1940]]).

W [[1941]] opublikowała (wspólnie z Franzem Boasem) klasyczną dziś pracę ''Dakota Grammar'', a po jego śmierci ([[1942]]) podjęła samodzielne badania, na które otrzymała m.in. (w [[1943]] i [[1944]]) granty naukowe [[Amerykańskie Towarzystwo Filozoficzne|Amerykańskiego Towarzystwa Filozoficznego]]. Dzięki nim mogła przeprowadzać wywiady ze starszyzną Siuksów i znawcami plemiennej historii (skatalogowane dopiero niedawno) oraz ukończyć etnograficzne studium Dakotów ''Camp Circle Society''. W [[1944]] opublikowała popularną później pracę ''Speaking of Indians'', będącą opisem życia [[Tubylczy Amerykanie|tubylczych Amerykanów]] przed przybyciem Europejczyków. W latach 40. [[XX wiek|XX w.]] napisała też etnograficzną powieść z życia dawnych kobiet Siuksów ''Waterlily'', opublikowaną (z braku zainteresowanego wydawcy) ze skrótami dopiero w [[1988]], 17 lat po jej śmierci. Wykorzystała w niej wiele tradycyjnych opowieści Siuksów i sporą część własnej wiedzy etnologicznej, w tym tej, do której, nie będąc naukowcem, nie miałaby dostępu jako niezamężna kobieta z plemienia Siuksów.

To, kim była - podobnie jak pionierskie zainteresowania naukowe oraz brak formalnego wykształcenia etnologicznego - utrudniało jej czasem nie tylko prowadzenie badań, ale także ich upublicznianie i powszechne uznanie. Za jej życia znaczna część kultury i obrzędowości Siuksów była wciąż uznawana za "pogańską" i potępiana lub nawet zakazana, dlatego opisów niektórych ceremonii nie komentowała, lub pozostawiała je w materiałach niepublikowanych. Przez całe życie zmagała się też z wieloma nieprawdziwymi i nieprecyzyjnymi informacjami na temat mało znanej - a jej podwójnie bliskiej - kultury Siuksów.

W [[1955]] mocne więzi rodzinne skłoniły ją do powrotu do pracy w misji ojca w Wakpala, gdzie przez trzy lata była dyrektorką swojej dawnej szkoły. Jednak już w [[1958]] wznowiła pracę nad ''Camp Circle Society'', a także wykłady i współpracę z muzeami. W [[1961]] została zastępcą dyrektora W.H. Over Museum przy [[University of South Dakota]] w [[Gmina Vermillion (hrabstwo Clay)|Vermillion]], gdzie zaczęła opracowywać leksykon [[języki siouańskie|języków siouańskich]]. Rok później, już jako pracownik uniwersyteckiego Instytutu Studiów Indiańskich (do [[1966]]), otrzymała duże stypendium [[National Science Foundation]] na przygotowanie słownika Siuksów. W [[1963]] sukces ten przyćmiła śmierć jej siostry i wieloletniej współpracowniczki, Susan.

Prace nad słownikiem kontynuowała (już bez wsparcia finansowego) do [[1968]], dwukrotnie w tym samym okresie prowadząc dwumiesięczne kursy języka i kultury Siuksów w misyjnej szkole dla dziewcząt w [[Springfield (Dakota Południowa)|Springfield]], w Dakocie Południowej. Pod koniec lat 60. prowadziła też kursy dla nauczycieli w stanie [[Nebraska]] i przez pół roku przygotowywała na zlecenie plemienia Siuksów Yankton raport związany z jego roszczeniami wobec rządu. Niemal do ostatnich dni życia poprawiała (wysoko ceniony{{przez kogo|data=2025-03}} później) słownik dakockiego, pisała artykuły i wykładała. Zmarła na gruźlicę w Vermillion, w Dakocie Południowej.

Za swoją życiową misję uznawała "''uczynić lud Dakotów rozumianym, jako istoty ludzkie, przez białych ludzi, którzy mają z nimi do czynienia''". Nagrodzona w [[1943]] Medalem za Osiągnięcia Indian (Indian Achievement Medal), Ella Cara Deloria swoją pracą naukową nad [[języki siouańskie|językiem Siuksów]] przyczyniła się znacznie do jego pełnego opisania i przetrwania jako jednego z nielicznych dziś żywych i niezagrożonych bezpośrednio wymarciem [[Języki autochtoniczne Ameryk|języków tubylczych ludów Ameryki Północnej]]. Chociaż nie była dyplomowanym etnologiem (ukończyła studia pedagogiczne), do dziś uważana jest za jeden z najwybitniejszych autorytetów w tej dziedzinie.

Była siostrą [[Vine Deloria, Sr.|Vine'a Victora Delorii, Sr.]], anglikańskiego duchownego z plemienia Siuksów i ciotką jego syna, [[Vine Deloria Jr.|Vine’a Delorii Jr.]], znanego profesora teologii i prawa, indiańskiego działacza, historyka i pisarza.

== Bibliografia ==
=== Opublikowane za życia ===
* ''The Sun Dance of the Oglala Sioux'', w: "Journal of American Folklore" nr 42 (166), ss. 354-413. 1929
* ''Dakota Texts'', New York: G.E. Stechert and Co. 1932
* ''Dakota Grammar. Memoirs of the National Academy of Sciences 23, Second Memoir'', Washington, D.C. : Government Printing Office. 1941 (razem z Franzem Boasem)
* ''Speaking of Indians'', New York: Friendship Press. 1944
* ''Short Dakota Texts, Including Conversations'', w: "International Journal of American Linguistics" nr 20 (1), ss. 17-22. 1954
* ''Some Notes on the Yankton'', w: "Museum News" nr 28, ss. 3-4,5-6. 1967

=== Opublikowane pośmiertnie ===
* ''Buffalo People'', Albuquerque: University of New Mexico Press, 1994. red. Julian Rice
* ''Deer Women and Elk Men: the Lakota Narratives of Ella Deloria'', Albuquerque: University of New Mexico Press, 1992, Contributor: Julian Rice
* ''Iron Hawk'', Albuquerque: University of New Mexico Press, 1993. red. Julian Rice
* ''Waterlily'', Lincoln: University of Nebraska Press, 1988

== Biografie ==
* Bea Medicine, ''Ella Cara Deloria'', w: ''Women Anthropologists: A Biographical Dictionary'', red. Ute Gacs, Aisha Khan, Jerrie McIntyre, and Ruth Weinberg, ss. 45-50. New York: Greenwood Press, 1988
* ''Native American Women'', red. Gretchen M. Bataille. New York: Garland Publishing, 1993
* Agnes Agnes, ''Biographical Sketch of the Author'', w: ''Waterlily''. Lincoln: University of Nebraska Press, 1988
* Julian Rice, ''Deer Women and Elk Men: The Lakota Narratives of Ella Deloria'', Albuquerque: University of New Mexico Press, 1992

{{Kontrola autorytatywna}}

{{SORTUJ:Deloria, Ella Cara}}

[[Kategoria:Amerykańscy antropolodzy]]
[[Kategoria:Amerykańscy językoznawcy]]
[[Kategoria:Amerykańscy pisarze]]
[[Kategoria:Biografie tubylczych Amerykanów]]
[[Kategoria:Zmarli w 1971]]
[[Kategoria:Urodzeni w 1889]]


text:
# Igreja de Nossa Senhora das Dores (Dalcahue)
A Igreja de Nossa Senhora das Dores (castelhano: Iglesia de Nuestra Señora de los Dolores) é uma igreja católica localizada na comuna de Dalcahue, no Chile. Forma parte do grupo de 16 igrejas de madeira de Chiloé qualificadas como Monumento Nacional do Chile e reconhecidas como Patrimônio da Humanidade pela Unesco.
Integra a diocese de Ancud e sua santa padroeira é Nossa Senhora das Dores.

wikiname: ptwiki

in_language: pt

wikitext:
{{Info/Edifício
| nome           = Igreja de Nossa Senhora das Dores
| imagem         = Iglesia de Dalcahue-fachada.jpg
| legenda        = Igreja de Nossa Senhora das Dores em Dalcahue.
| cidade         = [[Dalcahue]], [[Chiloé (província)|província de Chiloé]]
| país           = [[Chile]]
| coord_título   = {{{coord_título|}}}
| latd=42   |latm=22  |lats=45  |latNS=N
| longd=73   |longm=38   |longs=51  |longEW=W
| coord_sufixo =
<!-- CONSTRUÇÃO -->
| estilo_arquitetônico = [[Escola Chilota de Arquitetura Religiosa em Madeira]]
<!-- RELIGIOSO -->
| religião    = [[Catolicismo|Católica]]
| diocese     = [[Diocese de San Carlos de Ancud|Ancud]]
| site        =
|classificação_nacional =[[Monumentos Nacionais do Chile|Monumento Nacional do Chile]] #706
|critérios =ii, iii
|inscrição = 2000
|ID        = 971-014
}}
A '''Igreja de Nossa Senhora das Dores''' ({{ling|es}}: ''Iglesia de Nuestra Señora de los Dolores'') é uma [[igreja]] [[católica]] localizada na comuna de [[Dalcahue]], no [[Chile]]. Forma parte do grupo de [[Igrejas de Chiloé|16 igrejas de madeira de Chiloé]] qualificadas como [[Monumentos Nacionais do Chile|Monumento Nacional do Chile]] e reconhecidas como [[Patrimônio da Humanidade]] pela [[Unesco]].<ref name="monumentos">{{citar web |publicado=Consejo de Monumentos Nacionales |título=Iglesias tradicionales de Chiloé |url=http://www.monumentos.cl/OpenDocs/asp/pagDefault.asp?boton=Doc52&argInstanciaId=52&argCarpetaId=274&argTreeNodosAbiertos=%280%29%2860%29%28274%29&argTreeNodoSel=274&argTreeNodoActual=274 |acessodata=30 de outubro de 2011 |arquivourl=https://web.archive.org/web/20131213120055/http://www.monumentos.cl/OpenDocs/asp/pagDefault.asp?boton=Doc52&argInstanciaId=52&argCarpetaId=274&argTreeNodosAbiertos=%280%29%2860%29%28274%29&argTreeNodoSel=274&argTreeNodoActual=274 |arquivodata=13 de dezembro de 2013|ling=es}}</ref><ref>{{citar web |autor=[[Unesco]] |título=Report of the 24th Session of the Committee |url=http://whc.unesco.org/archive/repcom00.htm#971 |acessodata=30 de outubro de 2011 |ling=en}}</ref>

Integra a [[Diocese de San Carlos de Ancud|diocese de Ancud]] e sua santa padroeira é [[Nossa Senhora das Dores]].<ref name="monumentos"/>

{{referências}}

== Ver também ==
{{commonscat|Iglesia de Nuestra Señora de los Dolores (Dalcahue)}}
*[[Escola Chilota de Arquitetura Religiosa em Madeira]]

{{esboço-igreja}}

{{Controle de autoridade}}
{{Portal3|Chile}}
[[Categoria:Monumentos nacionais do Chile]]
[[Categoria:Patrimônio Mundial da UNESCO no Chile]]
[[Categoria:Igrejas de Chiloé]]

title: Informações gerais

Religião: Católica

Diocese: Ancud

Área: 1,56 hectare

title: Património Mundial

Critérios: ii, iii

title: Património nacional

Classificação: Monumento Nacional do Chile #706

title: Geografia

País: Chile

Cidade: Dalcahue, província de Chiloé


text:
# Алексеев, Виктор Иванович (военный)
Ви́ктор Ива́нович Алексе́ев (31 января 1926, Кульнево, Тверская губерния — 7 декабря 1993) — командир орудия, гвардии младший сержант — на момент представления к награждению орденом Славы 1-й степени.

## Биография
Родился 31 января 1926 года в деревне Кульнево Ржевского уезда Тверской губернии. Окончил 7 классов. Работал в колхозе. Член ВКП(б) с 1947 года.
Участник Великой Отечественной войны с октября 1941 года — участник партизанского движения на территории Смоленской области. После воссоединения с регулярными частями летом 1943 года, вступил в ряды Советской армии.
Стрелок 234-го стрелкового полка 134-й стрелковой дивизии красноармеец В. И. Алексеев в одном из боёв на территории Смоленской области заменил выбывшего из строя пулемётчика и нанёс врагу значительный урон. Был ранен, но поле боя не покинул. За этот бой был награждён орденом Красной Звезды.
После излечения в госпитале зачислен заряжающим 45-миллиметровой пушки 275-го гвардейского стрелкового полка.
Отличился 19-20 июля 1944 года при переправе через реку Шаянтойи близ города Укмерге. Расчёт одним из первых переправился через водный рубеж и, стреляя прямой наводкой, подбил два танка и уничтожил свыше взвода солдат. При отражении контратаки истребил до десяти противников и вынес с поля боя раненого офицера.
Приказом командира 91-й гвардейской стрелковой дивизии от 9 августа 1944 года за мужество, проявленное в боях с врагом, награждён орденом Славы 3-й степени.
Наводчик орудия гвардии ефрейтор В. И. Алексеев отличился в боях с 6 по 26 октября 1944 года в районе городов Наумиестис и Кудиркос-Науместис. Прямой наводкой из орудия разбил три пулемёта, одну повозку с боеприпасами и вывел из строя до двадцати вражеских солдат. 27 ноября 1944 года близ населённого пункта Шеркабуде, отражая атаку противника, истребил пять солдат. В бою заменил раненого командира расчёта.
Приказом по 39-й армии от 14 января 1945 года награждён орденом Славы 2-й степени.
Командир расчёта 45-миллиметрового орудия гвардии младший сержант В. И. Алексеев, командуя бойцами во время боя 13 февраля 1945 года в 18 километрах северо-западнее города Кёнигсберг, уничтожил три пулемёта и до двадцати противников. Когда выбыл из строя командир взвода, принял командование на себя.
Указом Президиума Верховного Совета СССР от 19 апреля 1945 года за мужество, отвагу и героизм награждён орденом Славы 1-й степени.
13 апреля 1945 года в схватке с вражескими танками на Земландском полуострове был тяжело ранен. День Победы встретил в госпитале. После излечения — демобилизован в звании старшины.
Жил в деревне Медведево Ржевского района. Работал механиком в колхозе. Умер 7 декабря 1993 года, похоронен в Медведево.
Награждён орденами Славы 1-й, 2-й и 3-й степени, Отечественной войны 1-й степени, Красной Звезды, медалями.

wikiname: ruwiki

title: Алексеев, Виктор Иванович (военный)

in_language: ru

wikitext:
{{ФИО}}
{{Военный деятель
|место рождения = дер. {{МР|Кульнево|в Ржевском районе|Кульнево (Ржевский район)}}, {{МР|Ржевский уезд|в Ржевском уезде}},[[Тверская губерния]], [[РСФСР]], [[СССР]]
|изображение = Алексеев Виктор Иванович.jpeg
|ширина =
|описание изображения =
|принадлежность = {{флагификация|СССР}}
|годы службы = 1943—1945
|звание = {{СССР, Младший сержант}} [[младший сержант]]
|командовал = орудийным расчётом
|часть = 234-й стрелковый полк
|награды = {{{!}} style="background:transparent"
{{!}}{{Орден Отечественной войны I степени}}{{!!}}{{Орден Красной Звезды}}{{!!}}{{Орден Славы 1 степени}}
{{!}}-
{{!}}{{Орден Славы 2 степени}}{{!!}}{{Орден Славы 3 степени}}{{!!}}{{Медаль За отвагу}}
{{!}}}
|связи =
|в отставке =
|викисклад =
|автограф =
}}
'''Ви́ктор Ива́нович Алексе́ев''' ([[31 января]] [[1926]], [[Кульнево (Ржевский район)|Кульнево]], [[Тверская губерния]] — [[7 декабря]] [[1993]]) — командир орудия, гвардии младший сержант — на момент представления к награждению [[Орден Славы|орденом Славы]] 1-й степени.

== Биография ==
Родился 31 января 1926 года в деревне Кульнево Ржевского уезда [[Тверская губерния|Тверской губернии]]. Окончил 7 классов. Работал в колхозе. Член [[ВКП(б)]] с 1947 года.

Участник [[Великая Отечественная война|Великой Отечественной войны]] с октября 1941 года — участник партизанского движения на территории [[Смоленская область|Смоленской области]]. После воссоединения с регулярными частями летом 1943 года, вступил в ряды [[Рабоче-крестьянская Красная армия|Советской армии]].

Стрелок 234-го стрелкового полка 134-й стрелковой дивизии красноармеец В. И. Алексеев в одном из боёв на территории [[Смоленская область|Смоленской области]] заменил выбывшего из строя пулемётчика и нанёс врагу значительный урон. Был ранен, но поле боя не покинул. За этот бой был награждён орденом [[Орден Красной Звезды|Красной Звезды]].

После излечения в госпитале зачислен заряжающим 45-миллиметровой пушки 275-го гвардейского стрелкового полка.

Отличился 19-20 июля 1944 года при переправе через реку Шаянтойи близ города [[Укмерге]]. Расчёт одним из первых переправился через водный рубеж и, [[Стрельба прямой наводкой|стреляя прямой наводкой]], подбил два танка и уничтожил свыше взвода солдат. При отражении контратаки истребил до десяти противников и вынес с поля боя раненого офицера.

Приказом командира 91-й гвардейской стрелковой дивизии от 9 августа 1944 года за мужество, проявленное в боях с врагом, награждён [[Орден Славы|орденом Славы]] 3-й степени.

Наводчик орудия гвардии ефрейтор В. И. Алексеев отличился в боях с 6 по 26 октября 1944 года в районе городов Наумиестис и Кудиркос-Науместис. Прямой наводкой из орудия разбил три пулемёта, одну повозку с боеприпасами и вывел из строя до двадцати вражеских солдат. 27 ноября 1944 года близ населённого пункта Шеркабуде, отражая атаку противника, истребил пять солдат. В бою заменил раненого командира расчёта.

Приказом по 39-й армии от 14 января 1945 года награждён [[Орден Славы|орденом Славы]] 2-й степени.

Командир расчёта 45-миллиметрового орудия гвардии младший сержант В. И. Алексеев, командуя бойцами во время боя 13 февраля 1945 года в 18 километрах северо-западнее города [[Кёнигсберг]], уничтожил три пулемёта и до двадцати противников. Когда выбыл из строя командир взвода, принял командование на себя.

Указом Президиума [[Верховный Совет СССР|Верховного Совета СССР]] от 19 апреля 1945 года за мужество, отвагу и героизм награждён [[Орден Славы|орденом Славы]] 1-й степени.

13 апреля 1945 года в схватке с вражескими танками на Земландском полуострове был тяжело ранен. День Победы встретил в госпитале. После излечения — демобилизован в звании старшины.

Жил в деревне [[Медведево (Ржевский район)|Медведево]] Ржевского района. Работал механиком в колхозе. Умер 7 декабря 1993 года, похоронен в Медведево.

Награждён орденами Славы 1-й, 2-й и 3-й степени, [[Орден Отечественной войны|Отечественной войны]] 1-й степени, [[Орден Красной Звезды|Красной Звезды]], медалями.

{{External media
|align  = right
|width  = 300
|image1 = [http://artmiro.ru/wiki/alekseev_1.jpg В.И. Алексеев не позже 14.01.1946 г.].
|image2 = [http://artmiro.ru/wiki/alekseev_v.i..jpg Послевоенное фото].
|image3 = [http://artmiro.ru/wiki/alekseev_2.jpg Послевоенное фото 2].
|image4 = [http://artmiro.ru/wiki/alekseev_3.jpg Послевоенное фото 3].
|image5 = [http://artmiro.ru/wiki/alekseev_4.jpg Могила В.И. Алексеева].
}}

== Ссылки ==
* {{Warheroes|id=11125|name=Виктор Иванович Алексеев|accessdate=2014-08-23}}

== Литература ==
* {{Книга:Герои Советского Союза|3}}

[[Категория:Партизаны Великой Отечественной войны]]
[[Категория:Артиллеристы Великой Отечественной войны]]
[[Категория:Полные кавалеры ордена Славы]]
[[Категория:Участники штурма Кёнигсберга]]
[[Категория:Похороненные в Ржевском районе]]

title: Виктор Иванович Алексеев

Дата рождения: 31 января 1926

Место рождения: дер. Кульнево, Ржевский уезд,Тверская губерния, РСФСР, СССР

Дата смерти: 7 декабря 1993 (67 лет)

Место смерти: - Медведево, Ржевский район, Тверская область, Россия

Принадлежность: СССР

Род войск: пехота

Звание: младший сержант

Часть: 234-й стрелковый полк

Командовал: орудийным расчётом

Сражения/войны: - Великая Отечественная война

Награды и премии: Орден Отечественной войны I степени · Орден Красной Звезды · Орден Славы I степени · Орден Славы II степени · Орден Славы III степени · Медаль «За отвагу» (СССР)

title: Сражения/войны


text:
# Igor Bondžulić
Igor Bondžulić (Serbian Cyrillic: Игор Бонџулић; born 5 October 1980) is a Serbian professional football manager and a former player who played as a goalkeeper.

## Playing career
After starting out at Sloga Požega, Bondžulić joined Javor Ivanjica in the early 2000s. He made over 150 appearances for the club, before moving abroad and signing with Bulgarian side Lokomotiv Sofia in 2008.
While playing for Jagodina, Bondžulić helped them win the Serbian Cup in 2013. He also spent one season with Moroka Swallows in South Africa, before retiring from the game.

## Managerial career
After hanging up his boots, Bondžulić served as an assistant and later caretaker manager at his former club Jagodina. He subsequently assisted Simo Krunić at Radnik Surdulica.
In June 2019, Bondžulić was appointed manager of newly promoted Serbian SuperLiga club Javor Ivanjica.

## Managerial statistics
As of 7 October 2022
| Team             | From       | To             | Record | Record | Record | Record | Record |
| Team             | From       | To             | P      | W      | D      | L      | Win %  |
| ---------------- | ---------- | -------------- | ------ | ------ | ------ | ------ | ------ |
| Javor Ivanjica   | June 2019  | Jun 2021       | 71     | 19     | 20     | 32     | 026.76 |
| Radnik Surdulica | June 2021  | September 2021 | 8      | 2      | 3      | 3      | 025.00 |
| Javor Ivanjica   | March 2022 | October 2022   | 27     | 11     | 5      | 11     | 040.74 |
| Total            | Total      | Total          | 106    | 32     | 28     | 46     | 030.19 |

## Honours
Javor Ivanjica
- Serbian First League: 2007–08

Jagodina
- Serbian Cup: 2012–13

wikiname: enwiki

title: Igor Bondžulić

in_language: en

wikitext:
{{short description|Serbian footballer and manager}}
{{Use dmy dates|date=October 2023}}
{{Infobox football biography
| name           = Igor Bondžulić
| image          = {{CSS image crop | Image =  FK Javor Ivanjica squad, 2008.jpg| bSize = 1500 | cWidth = 170 | cHeight = 300 | oTop = 0 | oLeft = 465 | Location = center}}
| upright        = 0.9
| caption        = Bondžulić with Javor Ivanjica in 2008
| fullname       =
| birth_date     = {{Birth date and age|1980|10|05|df=y}}
| birth_place    = [[Požega, Serbia|Užička Požega]], [[Socialist Federal Republic of Yugoslavia|SFR Yugoslavia]]
| height         = 1.91 m
| position       = [[Goalkeeper (association football)|Goalkeeper]]
| currentclub    =
| youthyears1    =
| youthclubs1    = Sloga Požega
| years1         = 2001–2008
| clubs1         = [[FK Javor Ivanjica|Javor Ivanjica]]
| caps1          = 178
| goals1         = 0
| years2         = 2008–2009
| clubs2         = [[PFC Lokomotiv Sofia|Lokomotiv Sofia]]
| caps2          = 15
| goals2         = 0
| years3         = 2009–2010
| clubs3         = [[FK Javor Ivanjica|Javor Ivanjica]]
| caps3          = 3
| goals3         = 0
| years4         = 2010–2013
| clubs4         = [[FK Jagodina|Jagodina]]
| caps4          = 47
| goals4         = 0
| years5         = 2013–2014
| clubs5         = [[Moroka Swallows F.C.|Moroka Swallows]]
| caps5          = 0
| goals5         = 0
| totalcaps      = 243
| totalgoals     = 0
| manageryears1  = 2014–2016
| managerclubs1  = [[FK Jagodina|Jagodina]] (assistant)
| manageryears2  = 2016
| managerclubs2  = [[FK Jagodina|Jagodina]] (caretaker)
| manageryears3  = 2017–2018
| managerclubs3  = [[FK Radnik Surdulica|Radnik Surdulica]] (assistant)
| manageryears4  = 2018–2019
| managerclubs4  = [[FK Čukarički|Čukarički]] (first-team coach)
| manageryears5  = 2019–2021
| managerclubs5  = [[FK Javor Ivanjica|Javor Ivanjica]]
| manageryears6  = 2021
| managerclubs6  = [[FK Radnik Surdulica|Radnik Surdulica]]
| manageryears7  = 2022
| managerclubs7  = [[FK Javor Ivanjica|Javor Ivanjica]]
}}
'''Igor Bondžulić''' ({{Lang-sr-Cyrl|Игор Бонџулић}}; born 5 October 1980) is a Serbian professional [[association football|football]] manager and a former player who played as a [[goalkeeper (association football)|goalkeeper]].

==Playing career==
After starting out at Sloga Požega, Bondžulić joined [[FK Javor Ivanjica|Javor Ivanjica]] in the early 2000s. He made over 150 appearances for the club, before moving abroad and signing with Bulgarian side [[PFC Lokomotiv Sofia|Lokomotiv Sofia]] in 2008.{{fact|date=October 2023}}

While playing for [[FK Jagodina|Jagodina]], Bondžulić helped them win the [[Serbian Cup]] in [[2012–13 Serbian Cup|2013]].<ref>{{Cite web | url=https://www.uefa.com/memberassociations/news/newsid=1949819.html | archive-url=https://archive.today/20160702154918/http://www.uefa.com/memberassociations/news/newsid=1949819.html | url-status=dead | archive-date=2 July 2016 | title=Jagodina make history with Serbian Cup triumph | publisher=[[UEFA]] | date=8 May 2013 | access-date=15 February 2017}}</ref> He also spent one season with [[Moroka Swallows F.C.|Moroka Swallows]] in South Africa,<ref>{{Cite web | url=http://www.kickoff.com/news/44630/moroka-swallows-release-goalkeeper-igor-bondzulic | title=Moroka Swallows release goalkeeper Igor Bondzulic | publisher=kickoff.com | date=19 May 2014 | access-date=15 January 2019 | archive-date=16 January 2019 | archive-url=https://web.archive.org/web/20190116045811/http://www.kickoff.com/news/44630/moroka-swallows-release-goalkeeper-igor-bondzulic | url-status=dead }}</ref> before retiring from the game.{{fact|date=October 2023}}

==Managerial career==
After hanging up his boots, Bondžulić served as an assistant and later caretaker manager at his former club [[FK Jagodina|Jagodina]].<ref>{{Cite web | url=https://sport.blic.rs/fudbal/domaci-fudbal/igor-bondzulic-pomocni-trener-jagodine/wxqskjj | title=Igor Bondzulić pomoćni trener Jagodine | language=Serbian | publisher=blic.rs | date=3 September 2014 | access-date=15 January 2019}}</ref><ref>{{Cite web | url=http://www.b92.net/sport/fudbal/vesti.php?yyyy=2016&mm=04&dd=04&nav_id=1115884 | title=Mojsilovićev naslednik: Velika čast | language=Serbian | publisher=b92.net | date=4 April 2016 | access-date=15 February 2017}}</ref> He subsequently assisted [[Simo Krunić]] at [[FK Radnik Surdulica|Radnik Surdulica]].

In June 2019, Bondžulić was appointed manager of newly promoted [[Serbian SuperLiga]] club Javor Ivanjica.<ref>{{Cite web | url=http://www.novosti.rs/vesti/sport.294.html:798805-Bondzulic-novi-trener-Javora | title=Bondžulić novi trener Javora | language=Serbian | publisher=novosti.rs | date=5 June 2019 | access-date=8 October 2019}}</ref>

==Managerial statistics==
{{updated|7 October 2022}}

{| class=wikitable style="text-align:center"
|+ Managerial record by team and tenure
|-
!rowspan=2|Team
!rowspan=2|From
!rowspan=2|To
!colspan=5|Record
|-
!{{abbr|P|Matches played}}!!{{abbr|W|Matches won}}!!{{abbr|D|Matches drawn}}!!{{abbr|L|Matches lost}}!!{{abbr|Win %|Win percentage}}
|-
|align=left|[[FK Javor Ivanjica |Javor Ivanjica]]
|align=left|June 2019
|align=left|Jun 2021
{{WDL|71|19|20|32}}
|-
|align=left|[[FK Radnik Surdulica|Radnik Surdulica]]
|align=left|June 2021
|align=left|September 2021
{{WDL|8|2|3|3}}
|-
|align=left|[[FK Javor Ivanjica |Javor Ivanjica]]
|align=left|March 2022
|align=left|October 2022
{{WDL|27|11|5|11}}
|-
!colspan=3|Total
{{WDLtot|106|32|28|46}}
|}

==Honours==
'''Javor Ivanjica'''
* [[Serbian First League]]: [[2007–08 Serbian First League|2007–08]]

'''Jagodina'''
* [[Serbian Cup]]: [[2012–13 Serbian Cup|2012–13]]

==References==
{{Reflist}}

==External links==
* {{Soccerway|igor-bondzulic/47962}}
* {{WorldFootball.net|igor-bondzulic}}

{{Navboxes
| title = Igor Bondžulić managerial positions
| list1 =
{{FK Jagodina managers}}
{{FK Javor Ivanjica managers}}
}}

{{DEFAULTSORT:Bondzulic, Igor}}
[[Category:1980 births]]
[[Category:Living people]]
[[Category:Footballers from Požega, Serbia]]
[[Category:Men's association football goalkeepers]]
[[Category:Serbia and Montenegro men's footballers]]
[[Category:Serbian men's footballers]]
[[Category:FK Javor Ivanjica players]]
[[Category:FC Lokomotiv 1929 Sofia players]]
[[Category:FK Jagodina players]]
[[Category:Moroka Swallows F.C. players]]
[[Category:First League of Serbia and Montenegro players]]
[[Category:First Professional Football League (Bulgaria) players]]
[[Category:Serbian SuperLiga players]]
[[Category:Serbian First League players]]
[[Category:Serbian expatriate men's footballers]]
[[Category:Expatriate men's footballers in Bulgaria]]
[[Category:Serbian expatriate sportspeople in Bulgaria]]
[[Category:Expatriate men's soccer players in South Africa]]
[[Category:Serbian expatriate sportspeople in South Africa]]
[[Category:Serbian football managers]]
[[Category:FK Jagodina managers]]
[[Category:FK Javor Ivanjica managers]]
[[Category:FK Radnik Surdulica managers]]
[[Category:Serbian SuperLiga managers]]
[[Category:21st-century Serbian sportsmen]]

title: Personal information

Date of birth: 5 October 1980

Place of birth: Užička Požega, SFR Yugoslavia

Position(s): Goalkeeper

title: Senior career*

Years: Team · Apps · (Gls)

Javor Ivanjica · 178 · (0)

Lokomotiv Sofia · 15 · (0)

Javor Ivanjica · 3 · (0)

Jagodina · 47 · (0)

Moroka Swallows · 0 · (0)

title: Managerial career

Jagodina (assistant)

Jagodina (caretaker)

Radnik Surdulica (assistant)

Čukarički (first-team coach)

Javor Ivanjica

Radnik Surdulica

Javor Ivanjica


text:
# Buddleja latiflora
Buddleja latiflora là một loài thực vật có hoa trong họ Huyền sâm. Loài này được S.Y.Bao mô tả khoa học đầu tiên năm 1983.

wikiname: viwiki

title: Buddleja latiflora

in_language: vi

wikitext:
{{tiêu đề nghiêng}}
{{Bảng phân loại
| name =''Buddleja latiflora''
| status =
| status_system =
| status_ref =
| image =
| image_caption=
| regnum = [[Thực vật|Plantae]]
| unranked_divisio = [[Thực vật có hoa|Angiospermae]]
| unranked_classis = [[Thực vật hai lá mầm thật sự|Eudicots]]
| ordo = [[Bộ Hoa môi|Lamiales]]
| familia = [[Họ Huyền sâm|Scrophulariaceae]]
| genus = ''[[Chi Bọ chó|Buddleja]]''
| species = '''''B. latiflora'''''
| binomial = ''Buddleja latiflora''
| binomial_authority = S.Y.Bao, 1983
}}
'''''Buddleja latiflora''''' là một loài [[thực vật có hoa]] trong [[họ Huyền sâm]]. Loài này được S.Y.Bao mô tả khoa học đầu tiên năm 1983.<ref>{{chú thích web|url=http://www.theplantlist.org/tpl1.1/record/kew-2685485| title=''Buddleja latiflora''|access-date =ngày 13 tháng 6 năm 2013| author=The Plant List | year =2010}}</ref>

==Chú thích==
{{tham khảo|30em}}

==Liên kết ngoài==
*{{Thể loại Commons nội dòng|Buddleja latiflora}}
*{{Wikispecies nội dòng|Buddleja latiflora}}

[[Thể loại:Chi Bọ chó]]
[[Thể loại:Thực vật được mô tả năm 1983]]

{{Scrophulariaceae-stub}}

[[es:Buddleja latiflora]]

title: Phân loại khoa học

Giới (regnum): Plantae

(không phân hạng): Angiospermae Eudicots

Bộ (ordo): Lamiales

Họ (familia): Scrophulariaceae

Chi (genus): Buddleja

Loài (species): B. latiflora

title: Danh pháp hai phần

Danh pháp hai phần: Buddleja latiflora · S.Y.Bao, 1983


text:
# Міссі Франклін
Міссі Франклін  (англ. Missy Franklin, 10 травня 1995) — американська плавчиня, п'ятиразова олімпійська чемпіонка.

## Виступи на Олімпіадах
| Олімпіада   | Дисципліна                                          | Місце |
| ----------- | --------------------------------------------------- | ----- |
| Лондон 2012 | плавання на 100 метрів вільним стилем               | 5     |
| Лондон 2012 | плавання на 200 метрів вільним стилем               | 4     |
| Лондон 2012 | естафета 4 × 100 вільним стилем                     | 3     |
| Лондон 2012 | естафета 4 × 200 вільним стилем                     | 1     |
| Лондон 2012 | плавання на 100 метрів на спині                     | 1     |
| Лондон 2012 | плавання на 200 метрів на спині                     | 1     |
| Лондон 2012 | комплексна естафета 4 × 100                         | 1     |
| Ріо 2016    | естафета 4 × 200 вільним стилем (попередні запливи) | 1     |

## Зовнішні посилання
- Досьє на sport.references.com [Архівовано 7 грудня 2012 у Wayback Machine.]

wikiname: ukwiki

title: Міссі Франклін

in_language: uk

wikitext:
{{Спортсмен
| ім'я = Missy Franklin
| повне_ім'я = Melissa Jeanette "Missy" Franklin
| зображення =    Missy Franklin 3.jpg
| підпис =
| прізвисько =
| національність = {{USA}}
| місце_проживання =
| дата_народження = 10.5.1995
| місце_народження = [[Пасадена]]
| дата_смерті =
| місце_смерті =
| зріст = 185 см
| вага = 75 кг
| вебсторінка  =
| країна = {{USA}}
| вид_спорту = [[Спортивне плавання|Плавання]]
| дисципліна =
| студентська_команда =
| клуб =
| команда =
| нац._збірна =
| статус_професіонала =
| тренери =
| завершення_виступів =
| тренує =
| світові =
| регіональні =
| національні =
| олімпійські =
| паралімпійські =
| найвищий_рейтинг =
| особисті_рекорди =
| медалі = {{MedalOlympic}}
{{MedalGold|[[Літні Олімпійські ігри 2016|Ріо 2016]]| естафета 4 × 200 вільним стилем}}
{{MedalGold|[[Літні Олімпійські ігри 2012|Лондон 2012]]| [[естафета 4 × 200 вільним стилем]]}}
{{MedalGold|[[Літні Олімпійські ігри 2012|Лондон 2012]]| [[плавання на 100 метрів на спині]]}}
{{MedalGold|[[Літні Олімпійські ігри 2012|Лондон 2012]]| [[плавання на 200 метрів на спині]]}}
{{MedalGold|[[Літні Олімпійські ігри 2012|Лондон 2012]]| [[комплексна естафета 4 × 100]]}}
{{MedalBronze|[[Літні Олімпійські ігри 2012|Лондон 2012]]| [[естафета 4 × 100 вільним стилем]]}}
| show-medals = yes
}}
{{Othernames|Франклін}}
'''Міссі Франклін ''' ({{lang-en|Missy Franklin}}, [[10 травня]] [[1995]]) — [[Сполучені Штати Америки|американська]] [[Спортивне плавання|плавчиня]], п'ятиразова [[олімпійська чемпіонка]].

== Виступи на Олімпіадах ==

{|class = "wikitable"
!Олімпіада!! Дисципліна!! Місце
|-
|[[Літні Олімпійські ігри 2012|Лондон 2012]] || [[плавання на 100 метрів вільним стилем]] || 5
|-
 |[[Літні Олімпійські ігри 2012|Лондон 2012]] || [[плавання на 200 метрів вільним стилем]] || 4
|-
 |[[Літні Олімпійські ігри 2012|Лондон 2012]] || [[естафета 4 × 100 вільним стилем]] || 3
|-
 |[[Літні Олімпійські ігри 2012|Лондон 2012]] || [[естафета 4 × 200 вільним стилем]] || 1
|-
 |[[Літні Олімпійські ігри 2012|Лондон 2012]] || [[плавання на 100 метрів на спині]] || 1
|-
 |[[Літні Олімпійські ігри 2012|Лондон 2012]] || [[плавання на 200 метрів на спині]] || 1
|-
 |[[Літні Олімпійські ігри 2012|Лондон 2012]] || [[комплексна естафета 4 × 100]] || 1
|-
 |[[Літні Олімпійські ігри 2016|Ріо 2016]] ||естафета 4 × 200 вільним стилем (попередні запливи) || 1
|-
|}

== Зовнішні посилання ==
*[http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/fr/missy-franklin-1.html Досьє на sport.references.com] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20121207055810/http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/fr/missy-franklin-1.html |date=7 грудня 2012 }}

{{Olympic-medalist-stub}}

{{Портали|Біографії|Спорт}}

{{DEFAULTSORT:Франклін Міссі}}
{{Кращий спортсмен (команда) року за версією FINA}}
{{Плавець/плавчиня року за версією журналу «Swimming World»}}
[[Категорія:Плавчині США]]
[[Категорія:Олімпійські чемпіони США]]
[[Категорія:Лауреати Laureus World Sports Awards]]
[[Категорія:Бронзові олімпійські медалісти з плавання]]
[[Категорія:Олімпійські чемпіони з плавання]]
[[Категорія:Плавці та плавчині на літніх Олімпійських іграх 2012]]
[[Категорія:Плавці та плавчині на літніх Олімпійських іграх 2016]]
[[Категорія:Призери з плавання чемпіонатів світу з водних видів спорту]]
[[Категорія:Рекордсмени світу з плавання]]
[[Категорія:Призери чемпіонатів світу з плавання на короткій воді]]
[[Категорія:Бронзові олімпійські медалісти США]]
[[Категорія:Плавчині вільним стилем]]
[[Категорія:Плавчині кролем на спині]]
[[Категорія:Чемпіони літніх Олімпійських ігор 2012]]
[[Категорія:Бронзові призери літніх Олімпійських ігор 2012]]
[[Категорія:Чемпіони літніх Олімпійських ігор 2016]]
[[Категорія:Спортсмени Орори (Колорадо)]]
[[Категорія:Спортсмени Пасадіни (Каліфорнія)]]
[[Категорія:Олімпійські плавці та плавчині США]]
[[Категорія:Уродженці Пасадіни]]

title: Загальна інформація

Прізвиська: Missy

Національність: США

Громадянство: США

Місце проживання: Пасадіна · Орора

Народження: 10 травня 1995 (29 років) · Пасадена

Вага: 75 кг

Alma mater: Regis Jesuit High Schoold (2013), Університет Каліфорнії (Берклі) і Університет Джорджії

title: Спорт

Країна: США

Вид спорту: Плавання

Дисципліна: Кроль на спині і Кроль

Команда: California Golden Bearsd

title: Олімпійські ігри

Золото: Ріо 2016 · естафета 4 × 200 вільним стилем

Золото: Лондон 2012 · естафета 4 × 200 вільним стилем

Золото: Лондон 2012 · плавання на 100 метрів на спині

Золото: Лондон 2012 · плавання на 200 метрів на спині

Золото: Лондон 2012 · комплексна естафета 4 × 100

Бронза: Лондон 2012 · естафета 4 × 100 вільним стилем


text:
# Mel Croucher
Mel Croucher (wymowa ˈmɛl ˈkɹaʊtʃɚ, ur. 1948) – brytyjski projektant gier komputerowych, przedsiębiorca, pisarz.

## Życiorys
Croucher przyszedł na świat jako dziecko uciekinierki z nazistowskich Niemiec i brytyjskiego stoczniowca. Rodzice wcześnie wpoili mu zainteresowanie muzyką, kupując mu ksylofon i programowalną pianolę. Croucher zdecydował się jednak studiować architekturę. Ponieważ w połowie lat 70. w Wielkiej Brytanii panowała recesja, Croucher pracował dorywczo w Dubaju. Po powrocie do kraju zdecydował się wrócić do programowania i założył w 1977 roku spółkę Automata UK, jedną z pierwszych brytyjskich wytwórni oprogramowania.
Podczas pracy w Automacie Croucher zajmował się przede wszystkim projektowaniem minigier (zaprogramowanych przez Christiana Penfolda). Wydał dwie kompilacje prowokacyjnych gier na ZX Spectrum: Can of Worms (1981) oraz Love and Death (1982). O kontrowersyjności kompilacji świadczyła np. minigra, w której należało wywołać zawał serca u Adolfa Hitlera na wózku inwalidzkim. Zasłynął też jako twórca komiksów o karykaturalnej postaci PiMana ze zwisającym nosem. Na bazie tej postaci stworzył grę terenową Pimania (1981), która stanowiła zbiór wskazówek prowadzących do autentycznego skarbu ukrytego przez członków Automaty.
Po Pimanii Croucher zdecydował się powziąć najbardziej ryzykowny projekt, znany pod nazwą Deus Ex Machina (1984). Interaktywne dzieło artystyczne opierało się na fragmencie sztuki Jak wam się podoba Williama Shakespeare’a o siedmiu etapach życia ludzkiego; ograniczało sprawczość gracza na rzecz medytacji nad śmiercią (do gry dołączona była kaseta audio, którą należało zsynchronizować z momentem rozpoczęcia rozgrywki). Na nagraniu pojawiały się głosy znanych celebrytów: Jona Pertwee, Iana Dury’ego i Frankiego Howerda. Croucher popełnił jednak błąd marketingowy: gra była sprzedawana po wysokiej cenie 15 funtów, co odstraszało od niej graczy. W efekcie, jak określał to Croucher, „Deus Ex Machina zebrała najlepsze recenzje w mojej karierze, a okazała się komercyjną katastrofą”.
Po porażce komercyjnej Deus Ex Machiny Croucher długo nie był aktywny w branży gier. Dopiero w 2015 roku, po udanej zbiórce na Kickstarterze, wydał trójwymiarową re-edycję swego najważniejszego dzieła, zatytułowaną Deus Ex Machina 2, z udziałem Christophera Lee jako lektora. Autor autobiografii Deus Ex Machina: The Best Game You Never Played In Your Life, wydanej w 2014 roku przez Acorn Books.

title: Mel Croucher

wikitext:
{{Biogram infobox
 |imię i nazwisko           = Mel Croucher
 |grafika                   = Mel Croucher.jpg
 |opis grafiki              =
 |alt grafiki               =
 |data urodzenia            = 1948
 |miejsce urodzenia         =
 |data śmierci              =
 |miejsce śmierci           =
 |zawód                     = [[projektant gier komputerowych]], [[przedsiębiorca]], [[pisarz]]
 |odznaczenia               =
 |commons                   =
}}
'''Mel Croucher''' (wymowa {{IPA|ˈmɛl ˈkɹaʊtʃɚ}}, ur. 1948) – [[branża gier komputerowych w Wielkiej Brytanii|brytyjski]] [[projektant gier komputerowych]], [[przedsiębiorca]], [[pisarz]].

== Życiorys ==
Croucher przyszedł na świat jako dziecko uciekinierki z nazistowskich Niemiec i brytyjskiego stoczniowca{{odn|Croucher|2014|s=6}}. Rodzice wcześnie wpoili mu zainteresowanie muzyką, kupując mu [[ksylofon]] i programowalną [[Pianola|pianolę]]{{odn|Croucher|2014|s=8–10}}. Croucher zdecydował się jednak studiować [[architektura|architekturę]]{{odn|Croucher|2014|s=12}}. Ponieważ w połowie lat 70. w Wielkiej Brytanii panowała recesja, Croucher pracował dorywczo w [[Dubaj]]u{{odn|Croucher|2014|s=13–15}}. Po powrocie do kraju zdecydował się wrócić do programowania i założył w 1977 roku spółkę Automata UK, jedną z pierwszych brytyjskich wytwórni oprogramowania{{odn|Croucher|2014|s=16–17}}.

Podczas pracy w Automacie Croucher zajmował się przede wszystkim projektowaniem minigier (zaprogramowanych przez Christiana Penfolda){{odn|Croucher|2014|s=26–27}}. Wydał dwie kompilacje prowokacyjnych gier na [[ZX Spectrum]]: ''Can of Worms'' (1981) oraz ''Love and Death'' (1982). O kontrowersyjności kompilacji świadczyła np. [[minigra]], w której należało wywołać [[Zawał mięśnia sercowego|zawał serca]] u [[Adolf Hitler|Adolfa Hitlera]] na wózku inwalidzkim{{odn|Croucher|2014|s=27}}. Zasłynął też jako twórca komiksów o karykaturalnej postaci PiMana ze zwisającym nosem{{odn|Croucher|2014|s=40}}. Na bazie tej postaci stworzył grę terenową ''Pimania'' (1981), która stanowiła zbiór wskazówek prowadzących do autentycznego skarbu ukrytego przez członków Automaty{{odn|Croucher|2014|s=40–41}}.

Po ''Pimanii'' Croucher zdecydował się powziąć najbardziej ryzykowny projekt, znany pod nazwą ''Deus Ex Machina'' (1984). Interaktywne dzieło artystyczne opierało się na fragmencie sztuki ''[[Jak wam się podoba]]'' [[William Shakespeare|Williama Shakespeare’a]] o siedmiu etapach życia ludzkiego; ograniczało sprawczość gracza na rzecz medytacji nad śmiercią (do gry dołączona była kaseta audio, którą należało zsynchronizować z momentem rozpoczęcia rozgrywki){{odn|Priestman|2015|loc=akap. 3}}{{odn|Whitehead|2012|s=53}}. Na nagraniu pojawiały się głosy znanych celebrytów: [[Jon Pertwee|Jona Pertwee]], [[Ian Dury|Iana Dury’ego]] i [[Frankie Howerd|Frankiego Howerda]]{{odn|Priestman|2015|loc=akap. 3}}. Croucher popełnił jednak błąd marketingowy: gra była sprzedawana po wysokiej cenie 15 funtów, co odstraszało od niej graczy{{odn|Campbell|2013|loc=sekcja ''Deus Ex Machina'' (1984)}}. W efekcie, jak określał to Croucher, „''Deus Ex Machina'' zebrała najlepsze recenzje w mojej karierze, a okazała się komercyjną katastrofą”{{odn|Croucher|2014|s=139}}.

Po porażce komercyjnej ''Deus Ex Machiny'' Croucher długo nie był aktywny w branży gier. Dopiero w 2015 roku, po udanej zbiórce na [[Kickstarter]]ze, wydał trójwymiarową re-edycję swego najważniejszego dzieła, zatytułowaną ''Deus Ex Machina 2'', z udziałem [[Christopher Lee|Christophera Lee]] jako lektora{{odn|Campbell|2013|loc=sekcja ''Sir Christopher Lee Put a Line Through It''}}. Autor autobiografii ''Deus Ex Machina: The Best Game You Never Played In Your Life'', wydanej w 2014 roku przez Acorn Books{{odn|Croucher|2014|s=3}}.

== Przypisy ==
{{Przypisy}}

== Bibliografia ==
* {{cytuj | autor = Colin Campbell | tytuł = The one-hour life of a 1980s video game auteur | data = 2013-09-25 | opublikowany = Polygon | data dostępu = 2023-07-09 | url = https://www.polygon.com/features/2013/9/25/4659812/mel-croucher-deus-ex-machina | język = en | odn = tak}}
* {{Cytuj | autor = Mel Croucher | tytuł = Deus Ex Machina: The Best Game You Never Played In Your Life | wydawca = Acorn Books | typ nośnika = e-book, Google Books| odn = tak | data = 2014 | url = https://play.google.com/books/reader?id=BxW_BAAAQBAJ}}
* {{cytuj | autor = Chris Priestman | tytuł = Deus Ex Machina: The 30-year-old arthouse videogame that time forgot | data = 2015-03-23 | data dostępu = 2023-07-09 | opublikowany = Kill Screen | url = https://killscreen.com/previously/articles/deus-ex-machina/ | język = en | odn = tak}}
* {{cytuj |autor = Dan Whitehead |tytuł = Speccy nation: a tribute to the golden age of British gaming |data = 2012 |isbn = 978-1-4791-9392-9 |wydawca = The Zebra Partnership |odn = tak}}

== Linki zewnętrzne ==
* [http://www.melcroucher.net/ Oficjalna strona Mela Crouchera] {{lang|en}}

{{SORTUJ:Croucher, Mel}}
[[Kategoria:Urodzeni w 1948]]
[[Kategoria:Brytyjscy projektanci gier komputerowych]]
[[Kategoria:Brytyjscy przedsiębiorcy]]
[[Kategoria:Brytyjscy pisarze]]

title: Mel Croucher


text:
# アンナ・エレオノーレ・フォン・ヘッセン＝ダルムシュタット
アンナ・エレオノーレ・フォン・ヘッセン＝ダルムシュタット（Anna Eleonore von Hessen-Darmstadt, 1601年7月30日 - 1659年5月6日）は、ドイツのヘッセン＝ダルムシュタット方伯家の公女で、ブラウンシュヴァイク＝カレンベルク公ゲオルクの妻。

## 生涯
ヘッセン＝ダルムシュタット方伯ルートヴィヒ5世とその妻でブランデンブルク選帝侯ヨハン・ゲオルクの娘であるマグダレーナの間の第2子、次女として生まれた。1617年12月14日にダルムシュタットにおいて、ゲオルクと結婚した。2人の結婚式は多数の諸侯が参列する盛大なものだった。
アンナ・エレオノーレは夫を動かして政治的影響力を振るい、特にヘッセン＝マールブルク方伯領の相続をめぐって実家ヘッセン＝ダルムシュタット家とヘッセン＝カッセル家の間で繰り広げられたヘッセン戦争（Hessenkrieg）に実家を支援すべく介入した。一方、夫のゲオルクも神聖ローマ皇帝家（ハプスブルク家）と縁の深い妻の実家ダルムシュタット家を利用して権勢を高めようとした。アンナ・エレオノーレは父ルートヴィヒ5世との間に、政治問題を論じ合った膨大な往復書簡を遺している。
1641年に死去した夫は遺書の中で、アンナ・エレオノーレに義兄のリューネブルク侯フリードリヒ4世、実弟のブラウバッハ方伯ヨハンと共同で未成年の息子たちの後見に当たるように言い渡した。アンナ・エレオノーレは義兄を差し置き、弟ヨハンにブラウンシュヴァイク＝リューネブルク公領全体の軍隊の最高指揮権を授け、公国の実権を掌握させた。
アンナ・エレオノーレは、子供たちを産み育ててきた以前からの居城であるヘルツベルク・アム・ハルツのヘルツベルク城（Schloss Herzberg）をそのまま隠居所とし、亡くなるまで住み続けた。この城は現在のイギリス王室の揺籃の地ということになる。

## 子女
夫ゲオルクとの間に4男4女の計8人の子女をもうけた。
- マグダレーネ（1618年）
- クリスティアン・ルートヴィヒ（1622年 - 1665年） - カレンベルク侯、リューネブルク侯
- ゲオルク・ヴィルヘルム（1624年 - 1705年） - カレンベルク侯、リューネブルク侯、ザクセン＝ラウエンブルク公
- ヨハン・フリードリヒ（1625年 - 1679年） - カレンベルク侯
- ゾフィー・アマーリエ（1628年 - 1685年） - 1643年、デンマーク王フレデリク3世と結婚
- ドロテア・マグダレーネ（1629年 - 1630年）
- エルンスト・アウグスト（1629年 - 1698年） - ハノーファー選帝侯
- アンナ（1630年 - 1636年）

wikiname: jawiki

title: アンナ・エレオノーレ・フォン・ヘッセン＝ダルムシュタット

in_language: ja

wikitext:
{{基礎情報 皇族・貴族
| 人名 = アンナ・エレオノーレ・フォン・ヘッセン＝ダルムシュタット
| 各国語表記 = Anna Eleonore von Hessen-Darmstadt
| 家名・爵位 =
| 画像 = Johann Hoffmann - Dorothea of Holstein-Glücksburg, margravine of Brandenburg.jpg
| 画像サイズ =
| 画像説明 =
| 在位 =
| 続柄 =
| 称号 =
| 全名 =
| 身位 =
| 敬称 =
| 出生日 = {{生年月日と年齢|1601|7|30|no}}
| 生地 = {{HRR}}
[[ヘッセン＝ダルムシュタット方伯領]]、[[ダルムシュタット]]
| 死亡日 = {{死亡年月日と没年齢|1601|7|30|1659|5|6}}
| 没地 = {{HRR}}
[[ブラウンシュヴァイク＝リューネブルク]]公領、[[ヘルツベルク・アム・ハルツ]]
| 埋葬日 =
| 埋葬地 = {{HRR}}
[[ブラウンシュヴァイク＝リューネブルク]]公領、[[ツェレ]]
| 配偶者1 = [[カレンベルク侯領|ブラウンシュヴァイク＝カレンベルク]]公[[ゲオルク (ブラウンシュヴァイク＝カレンベルク公)|ゲオルク]]
| 子女 = [[#子女|一覧参照]]
| 家名 = [[ヘッセン家|ヘッセン＝ダルムシュタット家]]
| 父親 = ヘッセン＝ダルムシュタット方伯[[ルートヴィヒ5世 (ヘッセン＝ダルムシュタット方伯)|ルートヴィヒ5世]]
| 母親 = [[マグダレーナ・フォン・ブランデンブルク (1582-1616)|マグダレーナ・フォン・ブランデンブルク]]
| 役職 =
| 宗教 =
| サイン =
}}
'''アンナ・エレオノーレ・フォン・ヘッセン＝ダルムシュタット'''（'''Anna Eleonore von Hessen-Darmstadt''', [[1601年]][[7月30日]] - [[1659年]][[5月6日]]）は、[[ドイツ]]の[[ヘッセン＝ダルムシュタット方伯領|ヘッセン＝ダルムシュタット方伯家]]の公女で、[[カレンベルク侯領|ブラウンシュヴァイク＝カレンベルク]]公[[ゲオルク (ブラウンシュヴァイク＝カレンベルク公)|ゲオルク]]の妻。

== 生涯 ==
ヘッセン＝ダルムシュタット方伯[[ルートヴィヒ5世 (ヘッセン＝ダルムシュタット方伯)|ルートヴィヒ5世]]とその妻で[[ブランデンブルク辺境伯|ブランデンブルク選帝侯]][[ヨハン・ゲオルク (ブランデンブルク選帝侯)|ヨハン・ゲオルク]]の娘である[[マグダレーナ・フォン・ブランデンブルク (1582-1616)|マグダレーナ]]の間の第2子、次女として生まれた。1617年12月14日にダルムシュタットにおいて、ゲオルクと結婚した。2人の結婚式は多数の諸侯が参列する盛大なものだった。

アンナ・エレオノーレは夫を動かして政治的影響力を振るい、特に[[ヘッセン＝マールブルク方伯領]]の相続をめぐって実家ヘッセン＝ダルムシュタット家と[[ヘッセン＝カッセル方伯領|ヘッセン＝カッセル家]]の間で繰り広げられた[[ヘッセン戦争]]（[[:de:Hessenkrieg|Hessenkrieg]]）に実家を支援すべく介入した。一方、夫のゲオルクも神聖ローマ皇帝家（[[ハプスブルク家]]）と縁の深い妻の実家ダルムシュタット家を利用して権勢を高めようとした。アンナ・エレオノーレは父ルートヴィヒ5世との間に、政治問題を論じ合った膨大な往復書簡を遺している。

1641年に死去した夫は遺書の中で、アンナ・エレオノーレに義兄の[[リューネブルク侯領|リューネブルク]]侯[[フリードリヒ4世 (ブラウンシュヴァイク＝リューネブルク公)|フリードリヒ4世]]、実弟のブラウバッハ方伯[[ヨハン (ヘッセン＝ブラウバッハ方伯)|ヨハン]]と共同で未成年の息子たちの後見に当たるように言い渡した。アンナ・エレオノーレは義兄を差し置き、弟ヨハンに[[ブラウンシュヴァイク＝リューネブルク]]公領全体の軍隊の最高指揮権を授け、公国の実権を掌握させた。

アンナ・エレオノーレは、子供たちを産み育ててきた以前からの居城である[[ヘルツベルク・アム・ハルツ]]のヘルツベルク城（[[:de:Schloss Herzberg|Schloss Herzberg]]）をそのまま隠居所とし、亡くなるまで住み続けた。この城は現在の[[イギリス王室]]の揺籃の地ということになる。

== 子女 ==
夫ゲオルクとの間に4男4女の計8人の子女をもうけた。
*マグダレーネ（1618年）
*[[クリスティアン・ルートヴィヒ (ブラウンシュヴァイク＝リューネブルク公)|クリスティアン・ルートヴィヒ]]（1622年 - 1665年） - カレンベルク侯、リューネブルク侯
*[[ゲオルク・ヴィルヘルム (ブラウンシュヴァイク＝リューネブルク公)|ゲオルク・ヴィルヘルム]]（1624年 - 1705年） - カレンベルク侯、リューネブルク侯、ザクセン＝ラウエンブルク公
*[[ヨハン・フリードリヒ (ブラウンシュヴァイク＝カレンベルク公)|ヨハン・フリードリヒ]]（1625年 - 1679年） - カレンベルク侯
*[[ゾフィー・アマーリエ・フォン・ブラウンシュヴァイク＝カレンベルク|ゾフィー・アマーリエ]]（1628年 - 1685年） - 1643年、デンマーク王[[フレデリク3世 (デンマーク王)|フレデリク3世]]と結婚
*ドロテア・マグダレーネ（1629年 - 1630年）
*[[エルンスト・アウグスト (ハノーファー選帝侯)|エルンスト・アウグスト]]（1629年 - 1698年） - ハノーファー選帝侯
*アンナ（1630年 - 1636年）

== 脚注 ==
<references/>

== 参考文献 ==
* [https://books.google.co.jp/books?id=G2QAAAAAcAAJ&pg=PA40&dq=Anna+Eleonore+Darmstadt+Braunschweig&lr=&hl=de&redir_esc=y#PPA82,M1 H. Ch. Heimbürger: ''Georg Wilhelm, Herzog von Braunschweig u. Lüneburg'' S. 45, 82]
*[https://books.google.co.jp/books?id=71sAAAAAcAAJ&pg=PA52&dq=Anna+Eleonore+Darmstadt+Braunschweig&lr=&hl=de&redir_esc=y#PPA53,M1 Friedrich von der Decken: ''Herzog Georg von Braunschweig und Lüneburg'' S. 52]
*[https://books.google.co.jp/books?id=ApAAAAAAcAAJ&pg=PA78&dq=Anna+Eleonore+Darmstadt+Braunschweig&lr=&hl=de&redir_esc=y#PPA78,M1 Ph. A. F. Walther: ''Der Darmstädter Antiquarius'' S. 78]
*[https://books.google.co.jp/books?id=u3cAAAAAcAAJ&pg=PA606&dq=Anna+Eleonore+Darmstadt+Braunschweig&lr=&hl=de&redir_esc=y#PPA606,M1 Christoph von Rommel: ''Geschichte von Hessen'' S. 606]

== 外部リンク ==
*http://genealogy.euweb.cz/brabant/brabant7.html#AEL5
*http://genealogy.euweb.cz/welf/welf7.html
*http://www.guide2womenleaders.com/womeninpower/Womeninpower1640.htm

{{Normdaten}}

{{DEFAULTSORT:あんな えれおのれ へつせん たるむしゆたつと}}
[[Category:ブラウンシュヴァイクの后妃]]
[[Category:ヘッセン＝ダルムシュタット家]]
[[Category:ダルムシュタット出身の人物]]
[[Category:17世紀ドイツの女性]]
[[Category:1601年生]]
[[Category:1659年没]]

title: アンナ・エレオノーレ・フォン・ヘッセン＝ダルムシュタット Anna Eleonore von Hessen-Darmstadt

出生: ( 1601-07-30 ) 1601年 7月30日 神聖ローマ帝国 ヘッセン＝ダルムシュタット方伯領 、 ダルムシュタット

死去: ( 1659-05-06 ) 1659年 5月6日 （57歳没） 神聖ローマ帝国 ブラウンシュヴァイク＝リューネブルク 公領、 ヘルツベルク・アム・ハルツ

埋葬: 神聖ローマ帝国 ブラウンシュヴァイク＝リューネブルク 公領、 ツェレ

配偶者: ブラウンシュヴァイク＝カレンベルク 公 ゲオルク

子女: 一覧参照

家名: ヘッセン＝ダルムシュタット家

父親: ヘッセン＝ダルムシュタット方伯 ルートヴィヒ5世

母親: マグダレーナ・フォン・ブランデンブルク


text:
# Lijst van Sovjet marineschepen uit de Tweede Wereldoorlog
Dit is een lijst van Sovjet oorlogsschepen uit de Tweede Wereldoorlog. Deze lijst bevat oorlogsschepen van de Sovjet-Unie met een tonnage van boven de 1000 ton.

## Slagschepen
- Revenge-klasse
  - Arkhangelsk

- Gangut-klasse
  - Oktyabrskaja Revolutsiya

## Kruisers

### Lichte kruisers
- Svetlana-klasse
  - Chervona Ukraina

- Omaha-klasse
  - Murmansk

### Middelzware kruisersr
- Aurora

- Kraznyi Kavkaz-klasse
  - Krasny Kavkaz

- Krasnyi Krym-klasse
  - Krasnyi Krym

### Zware kruisers
- Maxim Gorkiy-klasse
  - Kaganovich
  - Kalinin
  - Maxim Gorkiy
  - Molotov

- Kirov-klasse
  - Kirov
  - Voroshilov

## Torpedobootjagers
- Town-klasse
  - Jivoochyi

- Leningrad-klasse
  - Leningrad

- Gnevny-klasse
  - Razumny

- Novik-klasse
  - Yakov Sverdlov

## Kanonneerboten
- Krasnoye Znamya-klasse
  - Krasnoye Znamya

wikiname: nlwiki

in_language: nl

wikitext:
Dit is een '''lijst van Sovjet oorlogsschepen uit de Tweede Wereldoorlog'''. Deze lijst bevat oorlogsschepen van de [[Sovjet-Unie]] met een tonnage van boven de 1000 ton.

==Slagschepen==
* Revenge-klasse
** [[Arkhangelsk (oorlogsschip)|Arkhangelsk]]

* Gangut-klasse
** [[Oktyabrskaja Revolutsiya]]

==Kruisers==
===Lichte kruisers===
[[bestand:USS Milwaukee (CL-5) before transfer to the Soviet Union, circa in April 1944.jpg|thumb|Murmansk (USS Milwaukee (CL-5)]]
* Svetlana-klasse
** [[Chervona Ukraina]]

* [[Omahaklasse|Omaha-klasse]]
** [[Murmansk (oorlogsschip)|Murmansk]]

===Middelzware kruisersr===
* [[Aurora (kruiser)|Aurora]]

* Kraznyi Kavkaz-klasse
** [[Krasny Kavkaz]]

* Krasnyi Krym-klasse
** [[Krasnyi Krym]]

===Zware kruisers===
* Maxim Gorkiy-klasse
** [[Kaganovich (oorlogsschip)|Kaganovich]]
** [[Kalinin (oorlogsschip)|Kalinin]]
** [[Maxim Gorkiy]]
** [[Molotov (oorlogsschip)|Molotov]]

* Kirov-klasse
** [[Kirov (oorlogsschip)|Kirov]]
** [[Voroshilov]]

==Torpedobootjagers==
* Town-klasse
** [[Jivoochyi]]

* Leningrad-klasse
** [[Leningrad (oorlogsschip)|Leningrad]]

* Gnevny-klasse
** [[Razumny]]

* Novik-klasse
** [[Yakov Sverdlov (oorlogsschip)|Yakov Sverdlov]]

==Kanonneerboten==
* Krasnoye Znamya-klasse
** [[Krasnoye Znamya]]

[[Categorie:Tweede Wereldoorlog in de Sovjet-Unie]]
[[Categorie:Lijsten van oorlogsschepen|Rusland]]


text:
# フライング・ウィズアウト・ウィングス
「フライング・ウィズアウト・ウィングス」（Flying Without Wings）は、有名なポップソングで、ウェイン・ヘクター、スティーヴ・マックによって作詞された。イギリスではウエストライフがリリースし、大ヒット。後にアメリカではルーベン・スタッダードがヒットさせた。

## ウエストライフ・バージョン
この曲はアイルランド出身の歌手グループ、ウエストライフが歌ったことによって初めて有名になった。1999年にUKチャートで1位をマークした。彼らの3枚目のシングルで3度目のチャート1位になった曲である。
ウエストライフのバージョンは、アニメ映画『劇場版ポケットモンスター 幻のポケモン ルギア爆誕』の英語版『Pokémon: The Movie 2000』のサウンドトラックで使用された。また、ウエストライフのベスト・アルバム『グレイテスト・ヒッツ〜アンブレイカブル』（2002年）のアジア盤には、BoAと歌うバージョンがボーナス・トラックとして収録された。

## トラックリスト
CD1
1. "Flying Without Wings"
2. "Everybody Knows"
3. "Flying Without Wings" (CD-Rom)

CD2
1. "Flying Without Wings"
2. "That's What It's All About"
3. "Flying Without Wings (アカペラバージョン)"

title: フライング・ウィズアウト・ウィングス

wikitext:
{{Infobox Single
| Name           = フライング・ウィズアウト・ウィングス
| Artist         = [[ウエストライフ]]
| Album          = [[ウエストライフ (アルバム)|ウエストライフ]]、[[ザ・グレイテスト・ヒッツ～アンブレイカブル～]]
| A-side         = Flying Without Wings
| B-side         = 別記参照
| Released       = [[1999年]][[10月18日]]
| Format         =
| Recorded       = 1999年
| Genre          = [[ポップ・ミュージック|ポップ]]
| Length         = 5[[分]]9[[秒]]
| Label          = [[Sony BMG]]
| Writer         = ウェイン・ヘクター、スティーヴ・マック
| Producer       =
| Certification  =
| Chart position = *1位(イギリス<ref>[http://chartarchive.org/r/27504 ChartArchive - Westlife - Flying Without Wings]</ref>)
*7位(ノルウェー<ref>[http://norwegiancharts.com/showitem.asp?interpret=Westlife&titel=Flying+Without+Wings&cat=s norwegiancharts.com - Westlife - Flying Without Wings]</ref>)
*31位(オーストラリア<ref>[http://australian-charts.com/showitem.asp?interpret=Westlife&titel=Flying+Without+Wings&cat=s australian-charts.com - Westlife - Flying Without Wings]</ref>)
*85位(ドイツ)
| Last single    = [[イフ・アイ・レット・ユー・ゴー]]
（1999年）
| This single    = '''フライング・ウィズアウト・ウィングス'''
（1999年）
| Next single    = [[アイ・ハヴ・ア・ドリーム (ABBAの曲)|アイ・ハヴ・ア・ドリーム]] / [[そよ風のバラード (テリー・ジャックスの曲)|そよ風のバラード]]
（1999年）
}}
「'''フライング・ウィズアウト・ウィングス'''」（''Flying Without Wings''）は、有名なポップソングで、ウェイン・ヘクター、スティーヴ・マックによって作詞された。イギリスでは[[ウエストライフ]]がリリースし、大ヒット。後に[[アメリカ合衆国|アメリカ]]では[[ルーベン・スタッダード]]がヒットさせた。

== ウエストライフ・バージョン ==
この曲は[[アイルランド]]出身の歌手グループ、[[ウエストライフ]]が歌ったことによって初めて有名になった。1999年にUKチャートで1位をマークした。彼らの3枚目のシングルで3度目のチャート1位になった曲である。

ウエストライフのバージョンは、アニメ映画『[[劇場版ポケットモンスター 幻のポケモン ルギア爆誕]]』の英語版『Pokémon: The Movie 2000』のサウンドトラックで使用された<ref>[http://www.moviemusic.com/soundtrack/pokemon2000 Pokemon 2000 The Power of One Soundtrack @ Movie Music. com]</ref>。また、ウエストライフのベスト・アルバム『グレイテスト・ヒッツ〜アンブレイカブル』（2002年）のアジア盤には、[[BoA]]と歌うバージョンが[[ボーナス・トラック]]として収録された。

== トラックリスト ==
;CD1:
#"Flying Without Wings"
#"Everybody Knows"
#"Flying Without Wings" (CD-Rom)

;CD2:
#"Flying Without Wings"
#"That's What It's All About"
#"Flying Without Wings (アカペラバージョン)"

== 脚注 ==
{{Reflist}}

== 外部リンク ==
*{{YouTube|fZOW8ZuLG2o|"Flying Without Wings"}}

{{ウエストライフ}}

{{Normdaten}}
{{DEFAULTSORT:ふらいんくういすあうとういんくす}}
[[Category:1999年のシングル]]
[[Category:ウエストライフの楽曲]]
[[Category:全英シングルチャート1位獲得作品]]
[[Category:楽曲 ふ|らいんくういすあうとういんくす]]

title: 初出アルバム『ウエストライフ、ザ・グレイテスト・ヒッツ～アンブレイカブル～』

A面: Flying Without Wings

B面: 別記参照

ジャンル: ポップ

時間: 5分9秒

レーベル: Sony BMG

作詞・作曲: ウェイン・ヘクター、スティーヴ・マック

title: チャート最高順位

チャート最高順位: - 1位(イギリス) - 7位(ノルウェー) - 31位(オーストラリア) - 85位(ドイツ)

title: ウエストライフ シングル 年表

イフ・アイ・レット・ユー・ゴー · （1999年）: フライング・ウィズアウト・ウィングス · （1999年） · アイ・ハヴ・ア・ドリーム / そよ風のバラード · （1999年）


text:
# クィントゥス・ファビウス・マクシムス・グルゲス (紀元前292年の執政官)
クィントゥス・ファビウス・マクシムス・グルゲス（ラテン語: Quintus Fabius Maximus Gurges）は、共和政ローマの政治家で軍人。紀元前292年と紀元前276年に執政官（コンスル）を務めた。

## 経歴
紀元前295年、上級按察官（アエディリス・クルリス）に就任。ある高貴な生まれの婦人たちに、その無秩序な生活に対して罰金を科した。その罰金の収益によって、キルクス・マクシムスの近くにウェヌスへ捧げられた神殿を建てた。

### 最初のコンスルシップ
紀元前292年、グルゲスは執政官に就任し、レガトゥス（軍団長）である父ルリアヌスとともに働いた。彼のサムニウム人のペントリ族に対する戦いはどちらの側にも勝利のないまま終わったが、2度目の戦いでこの執政官は彼の名声を取り戻した。彼はいくつかのサムニウムの町に攻め込み、そして凱旋式によって報われた。それは、グルゲスの戦車に騎乗の老ルリアヌスが随伴するという素晴らしいものであった。

### プロコンスルシップ
翌紀元前291年も、グルゲスはプロコンスル（前執政官）としてインペリウム（軍事指揮権）を保持し、対サムニウム戦を継続した。ローマの伝承によると、グルゲスはコミニウムを包囲していたが、そのとき執政官のルキウス・ポストゥミウス・メゲッルスは、彼の指揮権を剥奪してその軍を自らの指揮下においた。凱旋式のファスティでは、凱旋式を実施したのはプロコンスル時代の紀元前291年とされている。

### ケンソル
紀元前289年にはケンソル（監察官）に就任したと思われる。成年人口272,000人であった。

### 二度目のコンスルシップ
紀元前276年、彼は二度目の執政官就任を果たし、そしてサムニウムとブルティウムでの勝利を讃えた二度目の凱旋式を得た。紀元前273年、彼は特派使節としてローマからエジプト王プトレマイオス・ピラデルポスのもとへ赴いた。ファビウスと彼の同僚はローマへの帰還に伴い、エジプトの君主から受け取った贈り物を公庫に預けたが、元老院は彼らが保管するよう命じた。

## 家族
グルゲスはクィントゥス・ファビウス・マクシムス・ルリアヌスの息子で、プリンケプス・セナトゥス（筆頭元老院議員）として父の後を継いだ。同名の子は前265年の執政官であった。

title: クィントゥス・ファビウス・マクシムス・グルゲス (紀元前292年の執政官)

wikitext:
{{Infobox 共和政ローマ
|人名=クィントゥス・ファビウス・マクシムス・グルゲス
|ラテン語表記=Q. Fabius Q. f. M. n. Maximus Gurges
|出生=不明
|死没=不明
|氏族名=[[ファビウス氏族]]
|出身階級=[[パトリキ]]
|官職=[[トリブヌス・ミリトゥム]]（紀元前297年）
上級[[アエディリス|按察官]]（紀元前295年）
[[執政官]] I（紀元前292年）
[[プロコンスル]]（紀元前291年）
[[ケンソル|監察官]]（紀元前289年）
[[執政官]] II（紀元前276年）
[[レガトゥス]]（紀元前273年）
[[プリンケプス]]・セナトゥス（不明）
|後継者=[[クィントゥス・ファビウス・マクシムス・グルゲス (紀元前265年の執政官)|クィントゥス・ファビウス・マクシムス・グルゲス]]
}}
'''クィントゥス・ファビウス・マクシムス・グルゲス'''（{{lang-la|Quintus Fabius Maximus Gurges}}）は、[[共和政ローマ]]の[[政治家]]で[[軍人]]。[[紀元前292年]]と[[紀元前276年]]に[[執政官]]（コンスル）を務めた。

==経歴==
[[紀元前295年]]、[[アエディリス|上級按察官]]（アエディリス・クルリス）に就任。ある高貴な生まれの婦人たちに、その無秩序な生活に対して罰金を科した。その罰金の収益によって、[[キルクス・マクシムス]]の近くに[[ウェヌス]]へ捧げられた神殿を建てた。

===最初のコンスルシップ===
[[紀元前292年]]、グルゲスは執政官に就任し、[[レガトゥス]]（軍団長）である父ルリアヌスとともに働いた。彼の[[サムニウム人]]の[[ペントリ族]]に対する戦いはどちらの側にも勝利のないまま終わったが、2度目の戦いでこの執政官は彼の名声を取り戻した。彼はいくつかの[[サムニウム]]の町に攻め込み、そして[[凱旋式]]によって報われた。それは、グルゲスの[[チャリオット|戦車]]に騎乗の老ルリアヌスが随伴するという素晴らしいものであった。

===プロコンスルシップ===
翌[[紀元前291年]]も、グルゲスは[[プロコンスル]]（前執政官）として[[インペリウム]]（軍事指揮権）を保持し、対サムニウム戦を継続した。ローマの伝承によると、グルゲスはコミニウムを包囲していたが、そのとき執政官の[[ルキウス・ポストゥミウス・メゲッルス (紀元前305年の執政官)|ルキウス・ポストゥミウス・メゲッルス]]は、彼の指揮権を剥奪してその軍を自らの指揮下においた。[[凱旋式のファスティ]]では、凱旋式を実施したのはプロコンスル時代の紀元前291年とされている。

===ケンソル===
[[紀元前289年]]には[[ケンソル]]（監察官）に就任したと思われる。成年人口272,000人であった。

===二度目のコンスルシップ===
[[紀元前276年]]、彼は二度目の執政官就任を果たし、そしてサムニウムとブルティウムでの勝利を讃えた二度目の凱旋式を得た。[[紀元前273年]]、彼は特派使節としてローマからエジプト王[[プトレマイオス2世|プトレマイオス・ピラデルポス]]のもとへ赴いた。ファビウスと彼の同僚はローマへの帰還に伴い、[[プトレマイオス朝|エジプト]]の君主から受け取った贈り物を公庫に預けたが、[[元老院]]は彼らが保管するよう命じた。

==家族==
グルゲスは[[クィントゥス・ファビウス・マクシムス・ルリアヌス]]の息子で、[[プリンケプス|プリンケプス・セナトゥス]]（筆頭元老院議員）として父の後を継いだ。[[クィントゥス・ファビウス・マクシムス・グルゲス (紀元前265年の執政官)|同名の子]]は前265年の執政官であった。

==関連項目==
*[[共和政ローマ執政官一覧]]
*[[共和政ローマ監察官一覧]]
*[[凱旋式のファスティ]]

{{S-start}}
{{s-off}}
{{Succession box
| title = [[共和政ローマ|ローマ]]の[[執政官]] I
| years = 紀元前292年
同僚
[[デキムス・ユニウス・ブルトゥス・スカエウァ (紀元前292年の執政官)|デキムス・ユニウス・ブルトゥス・スカエウァ]]
| before = [[ルキウス・パピリウス・クルソル (紀元前293年の執政官)|ルキウス・パピリウス・クルソル]]、
[[スプリウス・カルウィリウス・マクシムス]]
| after = [[ルキウス・ポストゥミウス・メゲッルス (紀元前305年の執政官)|ルキウス・ポストゥミウス・メゲッルス]]、
[[ガイウス・ユニウス・ブブルクス・ブルトゥス (紀元前291年の執政官)|ガイウス・ユニウス・ブブルクス・ブルトゥス]]
}}
{{Succession box
| title = [[共和政ローマ|ローマ]]の[[執政官]] II
| years = 紀元前276年
同僚
[[ガイウス・ゲヌキウス・クレプシナ]]
| before = [[プブリウス・コルネリウス・ルフィヌス]]、
[[ガイウス・ユニウス・ブブルクス・ブルトゥス (紀元前291年の執政官)|ガイウス・ユニウス・ブブルクス・ブルトゥス]]
| after = [[マニウス・クリウス・デンタトゥス]]、
[[ルキウス・コルネリウス・レントゥルス・カウディヌス (紀元前275年の執政官)|ルキウス・コルネリウス・レントゥルス・カウディヌス]]
}}
{{S-end}}
{{S-start}}
{{s-off}}
{{Succession box
| title = [[共和政ローマ|ローマ]]の[[ケンソル]]
| years = 紀元前289年 '''XXXI'''
同僚
[[スプリウス・カルウィリウス・マクシムス]]
| before = 紀元前294年 '''XXX'''
[[プブリウス・コルネリウス・アルウィナ]]、
[[ガイウス・マルキウス・ルティルス・ケンソリヌス]] I
| after = 紀元前283年
[[クィントゥス・カエディキウス・ノクトゥア]]、
不明
}}
{{S-end}}

{{DEFAULTSORT:ふあひうす まくしむす くるけす くいんとうす 1}}
[[Category:紀元前3世紀の古代ローマ人]]
[[Category:ファビウス氏族|まくしむす くるけす くいんとうす 1]]
[[Category:共和政ローマの執政官]]
[[Category:ケンソル]]
[[category:プリンケプス・セナトゥス]]
[[Category:凱旋式]]
[[Category:生没年不詳]]

title: · クィントゥス・ファビウス・マクシムス・グルゲス · Q. Fabius Q. f. M. n. Maximus Gurges

出生: 不明

死没: 不明

出身階級: パトリキ

氏族: ファビウス氏族

官職: トリブヌス・ミリトゥム（紀元前297年） · 上級按察官（紀元前295年） · 執政官 I（紀元前292年） · プロコンスル（紀元前291年） · 監察官（紀元前289年） · 執政官 II（紀元前276年） · レガトゥス（紀元前273年） · プリンケプス・セナトゥス（不明）

後継者: クィントゥス・ファビウス・マクシムス・グルゲス


text:
# Заградівка
Загра́дівка — село в Україні, у Кочубеївській сільській територіальній громаді Бериславського району Херсонської області. Населення становить 717 осіб.

## Географія
Село розташоване на березі р. Інгулець на стику трьох областей: Херсонської, Дніпропетровської (Широківський район) та Миколаївської (Казанківський район).

## Історія

### Походження назви
Назва Заградівки походить від прізвища власника земель камергера Загряжського Олександра Івановіча (1772—1813) або Настасії Заграцької (за даними Ведомости 1806 года про поселения Херсонского уезда [Архівовано 25 листопада 2018 у Wayback Machine.]) і первісно мало назву Загрядовка.

### Перші згадки і заснування
Заградівка вперше згадується в офіційних документах у 1795 році. Заснована литовськими поселенцями. У 1810 році була збудована кам'яна церква святих мучеників Адріана та Наталії. Станом на 1886 рік у містечку, центрі Заградівської волості Херсонського повіту Херсонської губернії, мешкало 1105 осіб, налічувалось 185 дворів, церква православна, церковно-приходська школа, відкрита у 1862 році, 2 лавки, працювала переправа через Інгулець, проходив ярмарок на день Трійці.

### ХХ століття
7 (20) листопада 1917 року, відповідно до Третього Універсалу Української Центральної Ради, увійшло до складу Української Народної Республіки.
В січні 1918 року в окупованому селі було встановлено радянську владу.
В 1919 розі в менонітській колонії вбито більше 200-т осіб, на думку свідків подій вбивці належали до так званих «махновців».
У 1920 році  була утворена сільська рада. У 1925 році в селі створено перші товариства спільного обробітку землі (ТСОЗ).
12 червня 2020 року, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від № 726-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Херсонської області», увійшло до складу Кочубеївської сільської громади.
19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації   Високопільського району.увійшло до складу Бериславського району.

## Населення
Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 895 осіб, з яких 404 чоловіки та 491 жінка.
За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 717 осіб.

### Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
| Мова            | Кількість | Відсоток |
| --------------- | --------- | -------- |
| українська      | 694       | 96.79%   |
| російська       | 20        | 2.79%    |
| білоруська      | 1         | 0.14%    |
| інші/не вказали | 2         | 0.28%    |
| Усього          | 717       | 100%     |

## Соціальна сфера
У селі функціонує Заградівський НВК «ЗОШ І-ІІ ступенів-дитячий садок».

## Туризм
Основним туристичним об'єктом є р. Інгулець. По ній прокладаються туристичні маршрути. Відбуваються масові заходи на туристичних байдарках.

## Історичні пам'ятки

### Пам'ятники
Братська могила. Пам'ятник воїна на весь зріст, біля ніг — скорботна жінка, яка схилилась. Надгробок трапецієподібної форми, з зіркою на верхівці, висота — 6,5 м, ширина — 3,5 м, граніт. Пам'ятник встановлено 1961 р.

## Відомі мешканці
У Заградівці народились:
- Должок Олег Олександрович — солдат Збройних сил України, учасник російсько-української війни. Призер Ігор Нескорених-2023.
- Костюк Юрій Григорович (1910—2005) — український письменник, сценарист. Заслужений діяч мистецтв України.

title: Заградівка

wikitext:
{{Село України
 | назва           = Заградівка
 | область         = [[Херсонська область]]
 | район           = [[Бериславський район]]
 | громада         = [[Кочубеївська сільська громада]]
 | засновано       = [[1795]]
 | населення       = 717
 | територія       =
 | ref-територія   =
 | площа           = 4,4356
 | ref-площа       =
 | щільність       = 161,6
 | поштовий індекс = 74011
 | телефонний код  = 5535
 | координати      =  {{coord|47|31|17|N|33|16|38|E|scale:30000|display=inline,title}}
   | lat_deg = 47 || lat_min = 31 || lat_sec = 17
   | lon_deg = 33 || lon_min = 16 || lon_sec = 38
 | висота          = 30
 | ref-висота      =
 | водойма         = р. [[Інгулець (річка)|Інгулець]]
 | адреса          =<!-- 74011, с. Заградівка-->
 | староста        =  Сковородко Діна Василівна
 | облікова картка = [http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rdat1=09.12.2014&rf7571=34587 Заградівка]
 | прапор          =
 | герб            =
 | відстань о      = 135
 | ref-відстань о  =
 | відстань р      =
 | ref-відстань р  =
 | станція         = [[Високопілля (станція)|Високопілля]]
 | відстань ст     = 25
}}
'''Загра́дівка''' — [[село]] в [[Україна|Україні]], у [[Кочубеївська сільська громада|Кочубеївській сільській територіальній громаді]] [[Бериславський район|Бериславського району]] [[Херсонська область|Херсонської області]]. Населення становить 717 осіб.<!-- Відстань до [[Високопілля (смт)|райцентру]] автошляхом місцевого значення становить близько 25 км.-->

== Географія ==
Село розташоване на березі р. [[Інгулець (річка)|Інгулець]] на стику трьох областей: Херсонської, [[Дніпропетровська область|Дніпропетровської]] ([[Широківський район]]) та [[Миколаївська область|Миколаївської]] ([[Казанківський район]]).

== Історія ==

=== Походження назви ===
Назва ''Заградівки'' походить від прізвища власника земель камергера Загряжського Олександра Івановіча (1772—1813) або Настасії Заграцької (за даними [http://forum.vgd.ru/post/2508/83088/p2385405.htm?hlt=Шестерня+Ингулец#pp2385405 Ведомости 1806 года про поселения Херсонского уезда] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20181125073931/http://forum.vgd.ru/post/2508/83088/p2385405.htm?hlt=Шестерня+Ингулец#pp2385405 |date=25 листопада 2018 }}) і первісно мало назву Загрядовка<ref>{{Cite web|url=http://dspace.nbuv.gov.ua/bitstream/handle/123456789/42894/02-Yefymenko.pdf?sequence=1|title=Ойконімія Херсонщини в історико-етимологічному аспекті (загальні уваги)|last=Єфименко|first=Ірина|date=Українська мова, 2011, № 4|website=dspace.nbuv.gov.ua|publisher=|language=укр.|accessdate=23.11.2018|archive-date=29 березня 2022|archive-url=https://web.archive.org/web/20220329051943/http://dspace.nbuv.gov.ua/bitstream/handle/123456789/42894/02-Yefymenko.pdf?sequence=1}}</ref>.

=== Перші згадки і заснування ===
''Заградівка'' вперше згадується в офіційних документах у 1795 році. Заснована литовськими поселенцями<ref>{{cite web|url=http://krai.lib.kherson.ua/litopis-vusokopilskiy-punkti-zagradivka.htm|title=Загдадівка. Сайт Віртуального проекту «Краєзнавство Таврії»|accessdate=3 травня 2017|archive-date=3 серпня 2017|archive-url=https://web.archive.org/web/20170803002233/http://krai.lib.kherson.ua/litopis-vusokopilskiy-punkti-zagradivka.htm}}</ref>. У 1810 році була збудована кам'яна церква святих мучеників Адріана та Наталії<ref>[https://old.library.kr.ua/elib/alminhulstep/inhulstep2018III.pdf Інгульський степ. Збірник] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220120100604/https://old.library.kr.ua/elib/alminhulstep/inhulstep2018III.pdf |date=20 січня 2022 }} / Упорядник В. А. Сердюк. — К.: Ярославів Вал, 2018. — 456 с.</ref>. Станом на [[1886]] рік у містечку, центрі [[Заградівська волость|Заградівської волості]] [[Херсонський повіт|Херсонського повіту]] [[Херсонська губернія|Херсонської губернії]], мешкало 1105 осіб, налічувалось 185 дворів, церква православна, церковно-приходська школа, відкрита у 1862 році<ref>[https://old.library.kr.ua/elib/alminhulstep/inhulstep2019IV.pdf Інгульський степ. Збірник] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220120134837/https://old.library.kr.ua/elib/alminhulstep/inhulstep2019IV.pdf |date=20 січня 2022 }} / Упорядник В. А. Сердюк. — К.: Ярославів Вал, 2019. — 500 с.</ref>, 2 лавки, працювала переправа через Інгулець, проходив [[ярмарок]] на день Трійці<ref>{{ВВСЕР-8-1886}}</ref>.

=== ХХ століття ===
<abbr>7</abbr> [[20 листопада|(20) листопада]] [[1917]] року, відповідно до [[Третій Універсал Української Центральної Ради|Третього Універсалу Української Центральної Ради]], увійшло до складу [[Українська Народна Республіка|Української Народної Республіки]]<ref>{{Cite web |url=https://static.rada.gov.ua/site/const/universal-3.html |title=(IІІ) УНІВЕРСАЛ УКРАЇНСЬКОЇ ЦЕНТРАЛЬНОЇ РАДИ |website=static.rada.gov.ua |access-date=2025-07-16}}</ref>.

В січні 1918 року в окупованому селі було встановлено радянську владу.

В 1919 розі в менонітській колонії вбито більше 200-т осіб, на думку свідків подій вбивці належали до так званих «махновців».

У 1920 році  була утворена сільська рада. У 1925 році в селі створено перші товариства спільного обробітку землі (ТСОЗ).

12 червня [[2020]] року, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від № 726-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Херсонської області», увійшло до складу Кочубеївської сільської громади<ref>{{Cite web |url=https://zakon.rada.gov.ua/go/726-2020-р |title=Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Херсонської області |website=Офіційний вебпортал парламенту України |accessdate=2022-10-07}}</ref>.

19 липня [[2020]] року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації   [[Високопільський район|Високопільського району]].увійшло до складу Бериславського району<ref>{{Постанова ВРУ|807-IX|17 липня 2020|Про утворення та ліквідацію районів}}</ref>.

== Населення ==
Згідно з [[Перепис населення УРСР (1989)|переписом УРСР 1989 року]] чисельність наявного населення села становила 895 осіб, з яких 404 чоловіки та 491 жінка<ref name="населення 1989"/>.

За [[Перепис населення України (2001)|переписом населення України 2001 року]] в селі мешкало 717 осіб<ref name="населення 2001"/>.

=== Мова ===
Розподіл населення за рідною мовою за даними [[Перепис населення України (2001)|перепису 2001 року]]{{UKR-socialdata-mova-2001}}:
{| class="wikitable sortable"
!Мова
!Кількість
!Відсоток
|-
|[[Українська мова|українська]]
|694
|96.79%
|-
|[[Російська мова|російська]]
|20
|2.79%
|-
|[[Білоруська мова|білоруська]]
|1
|0.14%
|-
|інші/не вказали
|2
|0.28%
|- class="sortbottom"
!Усього
|717
|100%
|}

== Соціальна сфера ==
У селі функціонує Заградівський НВК «ЗОШ І-ІІ ступенів-дитячий садок».

== Туризм ==
Основним туристичним об'єктом є р. Інгулець. По ній прокладаються туристичні маршрути. Відбуваються масові заходи на туристичних байдарках.<ref>{{Cite web |url=http://tnua.info/obshhestvo/1016-poxid-na-turistichnix-bajdarkax-po-ringulec.html |title=Похід на туристичних байдарках по р. Інгулець |accessdate=21 січня 2015 |archive-date=8 березня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160308072309/http://tnua.info/obshhestvo/1016-poxid-na-turistichnix-bajdarkax-po-ringulec.html }}</ref>

== Історичні пам'ятки ==

=== Пам'ятники ===
'''''Братська могила.''''' Пам'ятник воїна на весь зріст, біля ніг — скорботна жінка, яка схилилась. Надгробок трапецієподібної форми, з зіркою на верхівці, висота — 6,5 м, ширина — 3,5 м, граніт. Пам'ятник встановлено 1961 р.

== Відомі мешканці ==
У ''Заградівці'' народились:
* [[Должок Олег Олександрович]] — солдат Збройних сил України, учасник російсько-української війни. Призер Ігор Нескорених-2023.
* [[Костюк Юрій Григорович]] (1910—2005) — український [[письменник]], [[сценарист]]. [[Заслужений діяч мистецтв України]].

== Див. також ==
* [[Перелік населених пунктів, що постраждали від Голодомору 1932—1933 (Херсонська область)]]

== Примітки ==
{{reflist|refs=

<ref name="населення 1989">{{БД Держстату України|тип=1989|регіон=Херсонська область}}</ref>

<ref name="населення 2001">{{БД Держстату України|тип=2001 с|регіон=Херсонська область}}</ref>

}}

== Посилання ==
* [http://esu.com.ua/search_articles.php?id=15231 ЗАГРА́ДІВКА в Енциклопедії Сучасної України//Інститут енциклопедичних досліджень НАН України] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201019212848/http://esu.com.ua/search_articles.php?id=15231 |date=19 жовтня 2020 }}
* [http://www.gameo.org/encyclopedia/contents/Z14.html Zagradovka Mennonite Settlement (Kherson Oblast, Ukraine)] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130628175924/http://www.gameo.org/encyclopedia/contents/Z14.html |date=28 червня 2013 }} {{ref-en}}
* [http://weather.in.ua/ua/hersonskaja/8188 Погода в селі Заградівка] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20111219175159/http://weather.in.ua/ua/hersonskaja/8188 |date=19 грудня 2011 }}
* Заградівці 200 років // Жовтневі зорі. — 1976. — № 101 (21 серп.). — С. 2.
* Lohrenz, Gerhard L. ''Sagradowka: A History of a Mennonite Settlement in Southern Russia''. Winnipeg: CBC Publications, 1947.
* [https://chort.square7.ch/Pis/Neufeld.pdf Neufeld, Dietrich. ''Mennonitentum in der Ukraine; Schicksalsgeschichte Sagradowkas''. 2nd ed. Emden, 1922.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20171208234316/http://chort.square7.ch/Pis/Neufeld.pdf |date=8 грудня 2017 }}
* [https://archives.mhsc.ca/sagradovka-russia?page=1&sort=alphabetic&listLimit=10 Фото менонітів з села Заградівка.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20181125030759/https://archives.mhsc.ca/sagradovka-russia?page=1&sort=alphabetic&listLimit=10 |date=25 листопада 2018 }}
* Джон Мартенс. В пам'яті про Заградівку. ([http://zagradovka.blogspot.com/ John Martens.In Memory of Zagradovka] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20181125030800/http://zagradovka.blogspot.com/ |date=25 листопада 2018 }}.)
* [https://commons.com.ua/ru/mahnovskij-eksperiment/ Шон Патерсон Махновський експримент: анархіський експеримент в умовах хаосу.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20181125073855/https://commons.com.ua/ru/mahnovskij-eksperiment/ |date=25 листопада 2018 }}

== Джерела ==
* [https://kochubeivska-gromada.gov.ua/ Сайт територіальної громади] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210826183258/https://kochubeivska-gromada.gov.ua/ |date=26 серпня 2021 }}

{{Кочубеївська сільська громада}}
{{Бериславський район}}
{{Високопільський район}}
{{Портали|Географія|Україна}}

{{Kherson-geo-stub}}

[[Категорія:Села Херсонської області]]
[[Категорія:Колишні німецькі колонії Херсонської області]]

title: село Заградівка

Країна: Україна

Область: Херсонська область

Район: Бериславський район

Тер. громада: Кочубеївська сільська громада

Облікова картка: Заградівка

title: Основні дані

Густота населення: 161,6 осіб/км²

title: Географічні дані

Водойми: р. Інгулець

Найближча залізнична станція: Високопілля

Відстань до · залізничної станції: 25 км

title: Місцева влада

Староста: Сковородко Діна Василівна

title: Карта

Карта: Заградівка


text:
# Fabián Assmann
Walter Fabián Assmann (ur. 23 marca 1986 w Zárate) – argentyński piłkarz grający na pozycji bramkarza w Independiente.

## Kariera
Assmann piłkarską karierę rozpoczynał grając w juniorach Independiente. Przed sezonem 2006/07 został włączony do szerokiej kadry zespołu. W argentyńskiej drużynie zadebiutował 22 kwietnia 2007 roku w spotkaniu z Nueva Chicago Buenos Aires. Do końca rozgrywek wystąpił jeszcze w trzech innych ligowych spotkaniach. Latem 2007 roku jego główny rywal do gry w pierwszym składzie – Oscar Ustari – przeniósł się do Getafe CF, przez co Assmann stał się podstawowym bramkarzem klubu i przez następne dwa lata rozegrał 76. meczów.
W maju 2009 roku piłkarzem zainteresowanie wyraziło kilka angielskich klubów, m.in. Chelsea, Everton, Arsenal i Birmingham City. Assmann nie przeszedł do żadnej drużyny z Premier League, lecz został wypożyczony do UD Las Palmas. W Segunda División zadebiutował 12 września w spotkaniu z Numancią, w którym zachował czyste konto. W sezonie 2009/10 wystąpił w 21. ligowych pojedynkach, a jego zespół uplasował się na 17. miejscu w tabeli. Latem 2010 roku powrócił do Independiente.

title: Fabián Assmann

wikitext:
{{Piłkarz infobox
 |imię i nazwisko         = Fabián Assmann
 |imię i nazwisko org     =
 |grafika                 =
 |opis grafiki            =
 |pełne imię i nazwisko   = Walter Fabián Assmann
 |data urodzenia          = [[23 marca]] [[1986]]
 |miejsce urodzenia       = [[Zárate]]
 |data śmierci            =
 |miejsce śmierci         =
 |wzrost                  = 188 cm
 |pozycja                 = [[bramkarz]]
 |klub                    = [[CA Independiente|Independiente]]
 |numer w klubie          = 1
 |kariera juniorska       =
 |kariera seniorska       =
! 2006–     ! [[CA Independiente|Independiente]] ! 80 ! 0
! 2009–2010 ! → [[UD Las Palmas]] (wyp.)         ! 21 ! 0
 |data seniorzy           = 11 lipca 2010
 |kariera reprezentacyjna =
 |kariera trenerska       =
 |medale                  =
 |odznaczenia             =
 |commons                 =
 |wikicytaty              =
 |www                     =
}}
'''Walter Fabián Assmann''' (ur. [[23 marca]] [[1986]] w [[Zárate]]) – argentyński [[piłkarz]] grający na pozycji [[bramkarz]]a w [[CA Independiente|Independiente]].

== Kariera ==
Assmann piłkarską karierę rozpoczynał grając w juniorach [[CA Independiente|Independiente]]. Przed sezonem 2006/07 został włączony do szerokiej kadry zespołu. W argentyńskiej drużynie zadebiutował 22 kwietnia 2007 roku w spotkaniu z [[Club Atlético Nueva Chicago|Nueva Chicago Buenos Aires]]. Do końca rozgrywek wystąpił jeszcze w trzech innych ligowych spotkaniach. Latem 2007 roku jego główny rywal do gry w pierwszym składzie – [[Óscar Ustari|Oscar Ustari]] – przeniósł się do [[Getafe CF]], przez co Assmann stał się podstawowym bramkarzem klubu i przez następne dwa lata rozegrał 76. meczów.

W maju 2009 roku piłkarzem zainteresowanie wyraziło kilka angielskich klubów, m.in. [[Chelsea F.C.|Chelsea]]<ref>{{cytuj stronę |url=http://www.goal.com/en/news/585/argentina/2009/05/06/1248650/fabian-assman-confirms-chelsea-interest |tytuł=Fabian Assmann Confirms Chelsea Interest |opublikowany=goal.com |data dostępu=2010-08-06 |język=pl}}</ref>, [[Everton F.C.|Everton]], [[Arsenal F.C.|Arsenal]] i [[Birmingham City F.C.|Birmingham City]]<ref>{{cytuj stronę |url=http://www.skysports.com/story/0,19528,11670_5343845,00.html |tytuł=Chelsea lodge Assmann interest |opublikowany=skysports.com |data dostępu=2010-08-06 |język=pl}}</ref>. Assmann nie przeszedł do żadnej drużyny z [[Premier League]], lecz został wypożyczony do [[UD Las Palmas]]<ref>{{cytuj stronę | url = http://www.udlaspalmas.es/Paginas/Actualidad.php?Nivel=18&id=4704 | tytuł = Fabián Assmann, refuerzo para la portería amarilla | opublikowany = udlaspalmas.es | data dostępu = 2010-08-05 | język = es | archiwum = https://web.archive.org/web/20090830111301/http://www.udlaspalmas.es/Paginas/Actualidad.php?Nivel=18&id=4704 | zarchiwizowano = 2009-08-30 }}</ref>. W [[Segunda División]] zadebiutował 12 września w spotkaniu z [[CD Numancia|Numancią]], w którym zachował czyste konto. W sezonie 2009/10 wystąpił w 21. ligowych pojedynkach, a jego zespół uplasował się na 17. miejscu w tabeli. Latem 2010 roku powrócił do Independiente<ref>{{cytuj stronę | url = http://www.udlaspalmas.es/Paginas/Actualidad.php?Nivel=18&id=6547 | tytuł = La UD Las Palmas comunica a once jugadores que no formarán parte del próximo proyecto deportivo | opublikowany = udlaspalmas.es | data dostępu = 2010-08-06 | język = es | archiwum = https://web.archive.org/web/20100630002134/http://www.udlaspalmas.es/Paginas/Actualidad.php?Nivel=18&id=6547 | zarchiwizowano = 2010-06-30 }}</ref>.

== Przypisy ==
{{Przypisy}}

== Linki zewnętrzne ==

{{SORTUJ:Assamann, Fabián}}
[[Kategoria:Argentyńscy piłkarze]]
[[Kategoria:Piłkarze CA Independiente]]
[[Kategoria:Piłkarze UD Las Palmas]]
[[Kategoria:Urodzeni w 1986]]

title: · Fabián Assmann

Pełne imię i nazwisko: Walter Fabián Assmann

Data i miejsce urodzenia: 23 marca 1986 · Zárate

Pozycja: bramkarz

Klub: Independiente

title: Kariera seniorska

Lata: Klub · Wyst. · Gole

Independiente · 80 · (0)

→ UD Las Palmas (wyp.) · 21 · (0)