text:
# Криве озеро (Ушацькі озера)
Криве́ о́зеро — невелике озеро термокарстового походження в центральній частині Вітебської області Білорусі, на території Ушацького району. Знаходиться в басейні річки Діва, за 25 км на схід від селища Ушачі. Належить до групи Ушацьких озер. Разом із сусідніми декількома дрібними озерами утворює гідрологічний заказник, заснований 1979 року.

## Опис
Площа озера становить всього 4,5 км², але через свою вузькість озеро має довжину берега 21 км. Якщо врахувати ще й значну глибину, а це понад 31 м, то озеро, хоча і має невелику площу водного дзеркала, містить в собі 43 млн м³ води. Улоговина неправильної кривої форми, через що водойма і отримала свою назву. Складні обриси берегової лінії утворюються численними затоками, півостровами, вузькими мисами, протоками та широкими плесами.
Підняті береги висотою до 50 м та стрімкістю 40-45°, розташовані у північно-східній, південно-західній та центральній частинах улоговини, плавно знижуються на півночі та півдні в прибережних болотах. Максимальні глибини знаходяться в північному та південному плесі, які є ніби відокремленими частинами всієї водойми. У північному плесі (Горський плес, бо тут заходиться село Гори) температура придонного шару взимку завжди вище, а вміст кисню нижче, аніж у південному плесі біля села Новоселки. 20-метрові глибині характерні північно-західному та південно-західному плесі. Глибоководні западини чергуються з мілководними до 5 м протоками, яких місцеві називають усухами.
Озеро відрізняється вузькою ділянкою мілководдя, яка закінчується стрімкими схилами. Порізана улоговина, її захованість, пригнічують вітрове переміщення води та створюють специфічні умови в кожному плесі. До цього призводить і слабка проточність. Струмки, які впадають до озера із сусідніх Женно та Полозер'є мають помітну течію лише навесні та на початку літа. Струмок, що витікає на заході малопотужний та практично не впливає на коливання рівня водойми. Протоки із озер Усая та Гавриленко, а також болотного масиву на півночі, сильно заросли та заповнюються водою лише навесні. Саме тому у водному режимі значну роль відіграють атмосферні опади та підземні води. У витратах переважає випаровування.
В прибережній зоні поширений замулений пісок, а також ділянки піщано-галькового накопичення. Схил мілководдя вузький, стрімкий та вкритий запіщаненим мулом або кремнеземистим оливковим сапропелем. Велику частину дна на глибинах 10-20 м вистилають високозольні кремнеземисті сапропелі. Глибина понад 20 м займають глинисті мули. Озеро належить до водойм слабкого зарощування. Тростина та очерет на пісках утворюють смуги шириною 5-10 м. Є місця, де мілководдя повністю голі від рослинності. Внаслідок значної прозорості підводна рослинність досягає глибини 6-8 м — рдесник, елодея, роголисник, водяний мох.
Кисневий режим для риб протягом всього року задовільний. У поверхневих шарах влітку вміст кисню коливається від 95 до 99 %, а в придонному шарі — до 50 %. У водоймі водяться снеток, вугор, судак, лящ, густера, в'язь, окунь, щука, плітка.

## Басейн
Ліси та чагарники займають 17 % території та місцями підходять до самого озера. Заболочені луки та болота займають 12 %. Значну частину території басейну займає рілля, яка розкидана невеликими масивами.

wikiname: ukwiki

title: Криве озеро (Ушацькі озера)

in_language: uk

wikitext:
{{Otheruses|Криве озеро}}
{{Озеро
 | назва             = Криве
 | оригінальна назва = Крывое
 | зображення        = Kryvoe Lake.JPG
 | зображення_розмір = 300px
 | підпис            =
 | карта             =
 | карта_підпис      =
 | карта_розмір      =
 | розташування      =
 | координати        = {{coord|55|09|30|N|29|01|33|E|scale:100000000|display=inline,title}}
 |lat_dir=N | lat_deg= 55 | lat_min= 09
            | lat_sec= 30
 |lon_dir=E | lon_deg= 29| lon_min= 01
            | lon_sec= 33
 | карта розташування = Білорусь
 | розмір карти       = 300
 | карта розташування1 = Білорусь Вітебська область
 | розмір карти1       = 300
 | країни            = {{BLR}},
{{BLR-VI}},
[[Ушацький район]]
 | тип               = льодовикове
 | група             = [[Ушацькі озера]]
 | площа             = 4,5
 | висота            = 131,1
 | середня_глибина   =
 | максимальна_глибина = 31,5
 | розмір            =
 | довжина           = 6
 | ширина            = 1,1
 | берегова_лінія    = 21
 | об'єм             = 0,043
 | режим             =
 | солоність         =
 | прозорість        = 6,0
 | температура       =
 | острови           = відсутні
 | вливаються        = протоки з озер [[Усая (озеро)|Усая]], Женно, [[Полозер'є]], 3 струмки
 | витікають         = протока в річку Діва
 | басейн            = 65,4
 | країни_басейну    =
 | міста             =
 | примітки          =
 }}

'''Криве́ о́зеро''' — невелике [[озеро]] [[термокарст]]ового походження в центральній частині [[вітебська область|Вітебської області]] [[білорусь|Білорусі]], на території [[ушацький район|Ушацького району]]. Знаходиться в басейні річки [[діва (річка)|Діва]], за 25 км на схід від селища [[Ушачі]]. Належить до групи [[ушацькі озера|Ушацьких озер]]. Разом із сусідніми декількома дрібними озерами утворює [[озерний заказник «Криве»|гідрологічний заказник]], заснований [[1979]] року.

== Опис ==
Площа озера становить всього 4,5 км², але через свою вузькість озеро має довжину берега 21 км. Якщо врахувати ще й значну глибину, а це понад 31 м, то озеро, хоча і має невелику площу водного дзеркала, містить в собі 43 млн м³ води. Улоговина неправильної кривої форми, через що водойма і отримала свою назву. Складні обриси берегової лінії утворюються численними затоками, півостровами, вузькими мисами, протоками та широкими плесами.

Підняті береги висотою до 50 м та стрімкістю 40-45°, розташовані у північно-східній, південно-західній та центральній частинах улоговини, плавно знижуються на півночі та півдні в прибережних болотах. Максимальні глибини знаходяться в північному та південному плесі, які є ніби відокремленими частинами всієї водойми. У північному плесі (''Горський плес'', бо тут заходиться село [[гори (Ушацький район)|Гори]]) температура придонного шару взимку завжди вище, а вміст кисню нижче, аніж у південному плесі біля села [[новоселки (Ушацький район)|Новоселки]]. 20-метрові глибині характерні північно-західному та південно-західному плесі. Глибоководні западини чергуються з мілководними до 5 м протоками, яких місцеві називають ''усухами''.

Озеро відрізняється вузькою ділянкою мілководдя, яка закінчується стрімкими схилами. Порізана улоговина, її захованість, пригнічують вітрове переміщення води та створюють специфічні умови в кожному плесі. До цього призводить і слабка проточність. Струмки, які впадають до озера із сусідніх [[Женно]] та [[Полозер'є]] мають помітну течію лише навесні та на початку літа. Струмок, що витікає на заході малопотужний та практично не впливає на коливання рівня водойми. Протоки із озер [[Усая (озеро)|Усая]] та [[Гавриленко (озеро)|Гавриленко]], а також болотного масиву на півночі, сильно заросли та заповнюються водою лише навесні. Саме тому у водному режимі значну роль відіграють атмосферні опади та підземні води. У витратах переважає випаровування.

В прибережній зоні поширений замулений [[пісок]], а також ділянки піщано-[[галька|галькового]] накопичення. Схил мілководдя вузький, стрімкий та вкритий запіщаненим мулом або [[кремнезем]]истим оливковим [[сапропель|сапропелем]]. Велику частину дна на глибинах 10-20 м вистилають високозольні кремнеземисті сапропелі. Глибина понад 20 м займають [[глина|глинисті]] [[мул]]и. Озеро належить до водойм слабкого зарощування. Тростина та очерет на пісках утворюють смуги шириною 5-10 м. Є місця, де мілководдя повністю голі від рослинності. Внаслідок значної прозорості підводна рослинність досягає глибини 6-8 м — [[рдесник]], [[елодея]], [[роголисник]], [[водяний мох]].

Кисневий режим для риб протягом всього року задовільний. У поверхневих шарах влітку вміст кисню коливається від 95 до 99 %, а в придонному шарі — до 50 %. У водоймі водяться [[снеток]], [[вугор]], [[судак (риба)|судак]], [[лящ]], [[густера]], [[в'язь]], [[окунь]], [[щука]], [[плітка]].

== Басейн ==
[[Ліс]]и та [[чагарник]]и займають 17 % території та місцями підходять до самого озера. Заболочені [[Лука (рослинність)|луки]] та [[болото|болота]] займають 12 %. Значну частину території басейну займає [[рілля]], яка розкидана невеликими масивами.

== Джерела ==
* Озера Белоруссии. О. Ф. Якушко и др. — Мн.: Ураджай, 1988. — 216 с.
* Блакітная кніга Беларусі. — Мн.:БелЭн, 1994.

== Посилання ==
* [https://web.archive.org/web/20070403020750/http://ozera.iatp.by/krivoe.html Опис озера на сайті ''Озера Білорусі'']
* [https://web.archive.org/web/20130315041852/http://poseidon.by/content/ozero-cherstvyatskoe Опис на сайті ''Белорусский Посейдон'']
* {{Карта|N-35-35}}

{{Belarus-geo-stub}}
{{ушацькі озера}}

[[Категорія:Ушацькі озера]]
[[Категорія:Ушацький район]]

title: Розташування

Країна: Білорусь

Регіон: Ушацький район

Прибережні країни: Білорусь, · Вітебська область, · Ушацький район

title: Геологічні дані

Тип: льодовикове

Група озер: Ушацькі озера

title: Розміри

Площа поверхні: 4,5 км²

Довжина: 6 км

Берегова лінія: 21 км

title: Вода

title: Басейн

Вливаються: протоки з озер Усая, Женно, Полозер'є, 3 струмки

Витікають: протока в річку Діва

title: Інше

Острови: відсутні

Інше: Криве озеро (Ушацькі озера) (Білорусь)

Інше: Криве озеро (Ушацькі озера) (Вітебська область)

Інше: Криве у Вікісховищі


text:
# Requiem and Resurrection
Requiem and Ressurrection is een instrumentale compositie van Alan Hovhaness.
Het werk is ontstaan uit frustratie van de gedeeltelijke mislukking van zijn Vishnoe-symfonie. De componist, die het zelf een van zijn betere werken vond, kreeg bij de eerste uitvoering te maken met een zeer korte samenvatting van zijn werk. De stemming die dat teweegbracht, zette hij om in dit werk. Het werk begint in droefheid (Requiem) en gaat langzaam over in een optimistischer gedeelte (Resurrection). Een verwerking van het vallen en opstaan” van de componist. Het werk is qua tijd en muziek veel meer in balans dan die symfonie en de componist had ook in het instrumentarium geschrapt.

## Orkestratie
- 0 dwarsfluiten, 0 hobo’s, 0 klarinetten, 0 fagotten,
- 4 hoorns, 2 trompetten, 3 trombones, 1 tuba
- 1 stel pauken, 3 man / vrouw percussie,
- 0 violen, 0 altviolen, 0 celli, 0 contrabassen

## Discografie
- Uitgave Crystal Records ; de componist met de North Jersey Wind Symphony ; opname uit 1970; eerder verschenen op Poseidon, het eigen platenlabel van de componist.

wikiname: nlwiki

title: Requiem and Resurrection

in_language: nl

wikitext:
{{Infobox compositie
| titel= Requiem and Resurrection
| afbeelding=
| onderschrift=
| componist= [[Alan Hovhaness]]
| soortcompositie=
| geschrevenvoor= harmonieorkest
| toonsoort=
| opusnummer= 224
| andereaanduiding=
| gecomponeerdin= 1967-1968
| première=
| opgedragenaan=
| duur= 15 minuten
| vorige= opus 223: [[Symfonie nr. 20 (Hovhaness)|Symfonie nr. 20]]
| volgende=opus 224: [[Mountains and Rivers without End]]
}}

'''Requiem and Ressurrection''' is een instrumentale [[compositie (muziek)|compositie]] van [[Alan Hovhaness]].

Het werk is ontstaan uit frustratie van de gedeeltelijke mislukking van zijn [[Symfonie nr. 11 (Hovhaness)|Vishnoe-symfonie]]. De componist, die het zelf een van zijn betere werken vond, kreeg bij de eerste uitvoering te maken met een zeer korte samenvatting van zijn werk. De stemming die dat teweegbracht, zette hij om in dit werk. Het werk begint in droefheid ([[Requiem (muziek)|Requiem]]) en gaat langzaam over in een [[optimisme|optimistischer]] gedeelte ([[opstanding|Resurrection]]). Een verwerking van het vallen en opstaan” van de componist. Het werk is qua tijd en muziek veel meer in balans dan die symfonie en de componist had ook in het [[muziekinstrument|instrumentarium]] geschrapt.

==Orkestratie==
* 0 [[dwarsfluit]]en, 0 [[hobo (instrument)|hobo’s]], 0 [[klarinet]]ten, 0 [[fagot]]ten,
* 4 [[hoorn (instrument)|hoorns]], 2 [[trompet]]ten, 3 [[trombone]]s, 1 [[tuba (instrument)|tuba]]
* 1 stel [[pauk]]en, 3 man / vrouw [[percussie]],
* 0 [[viool|violen]], 0 [[altviool|altviolen]], 0 [[cello|celli]], 0 [[contrabas]]sen

==Discografie==
* Uitgave [[Crystal Records]] ; de componist met de North Jersey Wind Symphony ; opname uit 1970; eerder verschenen op Poseidon, het eigen [[platenlabel]] van de componist.

==Bronnen==
* de Crystal compact disc
* Alanhovhaness.com

[[Categorie:Compositie van Alan Hovhaness]]
[[Categorie:Compositie voltooid in 1968]]
[[Categorie:HaFaBramuziek]]

title: Requiem and Resurrection

Componist: Alan Hovhaness

Gecomponeerd voor: harmonieorkest

Duur: 15 minuten

Vorige werk: opus 223: Symfonie nr. 20

Volgende werk: opus 224: Mountains and Rivers without End

Portaal: Klassieke muziek


text:
# Сангурский, Михаил Владимирович
Михаил Владимирович Сангурский (1894 — 28 июля 1938) — советский военный деятель, комкор (1935). Предположительно должен был быть девятым подсудимым на процессе 11 июня 1937 по делу Тухачевского.

## Юность и Первая мировая война
Родился в мае 1894 года в Москве в еврейской семье инженера-путейца. В 1912 году окончил гимназию, после чего поступил на юридический факультет в Московский университет.
В 1914 году был призван на службу в Российскую императорскую армию и направлен на учёбу в Александровское военное училище. По окончании ускоренного курса училища получил звание прапорщика, в котором воевал всю Первую мировую войну. Последняя должность перед демобилизацией — младший офицер роты.

## Гражданская война
В РККА с 1918 года. С марта 1918 — начальник оперативной части Оренбургского губернского штаба. С сентября 1918 — председатель коллегии объединённого штаба войск Оренбургской и Туркестанской групп. В 1919 вступил в РКП(б). В Гражданскую войну командир бригады, затем 15-й Инзенской дивизии. С 7 по 19 октября 1920 начдив 40-й Богучарской стрелковой дивизии.

## Послевоенный период
С 1921 командовал 16-й отдельной Богучарской бригадой войск ВЧК. Затем командовал 1-й Харьковской дивизией особого назначения. С мая по август 1923 служил комендантом Кронштадтской крепости. С августа 1924 командовал 1-м стрелковым корпусом.
Летом 1926 убыл в Китай, где под псевдонимом «Усманов» служил военным советником Калганской группы у маршала Фэн Юйсяна.
Приказом РВС СССР по личному составу армии января 1928 года N3 назначается с 1 января 1928 года Заместителем начальника штаба Московского военного округа (газета Известия, № 18, 21 января 1928).
После возвращения из Китая, в марте 1928 назначен командиром 11-го стрелкового корпуса. В 1929 году окончил КУВНАС при Военной академии имени М. В. Фрунзе. С января 1930 — начальник штаба ОКДВА.

## Арест и смерть
Обстоятельства ареста Сангурского несколько неясны. 31 мая 1937 он был уволен из РККА. Известно, что арест был произведён без санкции прокурора на основании телеграфного распоряжения М. П. Фриновского. Согласно исследованию О. Ф. Сувенирова, арестовали Сангурского 1 июня 1937 года в Хабаровске. Однако, согласно телеграмме, отправленной 28 мая 1937 С. Н. Богомягковым в Управление делами НКО СССР, ещё 26 мая Сангурский выехал на поезде из Хабаровска в Москву, куда он был вызван наркомом обороны К. Е. Ворошиловым. Согласно другим исследованиям, арест был произведён 1 или 2 июня, но уже в пути следования на железнодорожной станции в Кирове.
Следствие по делу Сангурского вели сотрудники 5-го отдела ГУГБ НКВД СССР Николаев, В. С. Агас и М. В. Орешенков. Уже 4 июня он признал себя виновным в участии в военном заговоре, возглавляемом М. Н. Тухачевским, о чём было доложено Сталину, Ворошилову и Ежову. Н. С. Черушев полагает, что это признание и послужило основанием для включения Сангурского в качестве одного из 10 руководителей заговора в РККА в текст приказа НКО СССР № 072 от 7 июня 1937 года с обращением к армии по поводу раскрытия НКВД предательской контрреволюционной военно-фашистской организации в РККА. Н. С. Тархова высказала предположение, что Сангурский был включён в приказ для устрашения В. К. Блюхера. В первоначальном проекте приказа его фамилия отсутствовала, но при подписании приказа была в него вписана лично Ворошиловым. Этот вариант приказа с фамилией Сангурского был доведён до всего личного состава РККА. Текст приказа, в частности, гласил:

К числу этих оставшихся до последнего времени не разоблаченными предателей и изменников относятся и участники контрреволюционной банды шпионов и заговорщиков, свившей себе гнездо в Красной армии. Руководящая верхушка этой военной фашистскотроцкистской банды состояла из людей, занимавших высокие командные посты в Рабоче-крестьянской Красной армии.
Как видно из материалов Народного комиссариата внутренних дел, сюда входили: бывшие заместители народного комиссара обороны Гамарник и Тухачевский, бывшие командующие войсками округов Якир и Уборевич, бывший начальник Военной академии имени т. Фрунзе Корк, бывшие заместители командующих войсками округов Примаков и Сангурский, бывший начальник Управления по начальствующему составу Фельдман, бывший военный атташе в Англии Путна, бывший председатель Центрального совета Осоавиахима Эйдеман…
Конечной целью этой шайки было — ликвидировать во что бы то ни стало и какими угодно средствами советский строй в нашей стране, уничтожить в ней советскую власть, свергнуть рабоче-крестьянское правительство и восстановить в СССР ярмо помещиков и фабрикантов.
Для достижения этой своей предательской цели фашистские заговорщики не стеснялись в выборе средств…
Сейчас эти враги народа пойманы с поличным. Они целиком признались в своем предательстве, вредительстве и шпионаже. Нельзя быть уверенными, что и эти заклятые враги трудящихся полностью рассказали все, что они сделали. Нельзя верить и тому, что они выдали всех своих единомышленников и сообщников. Но главные организаторы, руководители и шпионы, непосредственно связанные с германскими и японскими генеральными штабами и их разведками, разоблачены. Они получат заслуженное возмездие от карающей руки советского правосудия.

Сангурский, видимо, должен был быть одним из подсудимых на процессе Тухачевского 11 июня 1937, чего однако не произошло. Неизвестно, кто и почему исключил его из списка подсудимых. В. С. Мильбах высказал мнение, что фигура комкора-дальневосточника не удовлетворяла устроителей процесса.
Согласно сводкам показаний арестованных, направлявшихся Сталину в 1937—1938, в ходе следствия на Сангурского были получены показания от ряда высших командиров РККА. В феврале 1938 Ф. А. Ингаунис дал показания, что по заданию Якира по прибытии в ОКДВА в январе 1937 связался с Сангурским и поддерживал связь только с ним, так как получил от Я. И. Алксниса директиву, что заговорщики в ОКДВА на грани провала; по заданию Сангурского он якобы покрывал вредительство А. Я. Лапина и продолжал вредительство в аэродромном строительстве. 27 февраля 1938 Я. З. Покус показал, что в 1934 году Сангурский завербовал его в военно-фашистский заговор и дал задание вести подрывную работу в армии в целях сдачи Дальнего Востока японцам; по его показаниям Сангурский контактировал свою работу с аналогичной подрывной деятельностью группы заговорщиков в Приморье под руководством Путны; в 1936 году Сангурский якобы в связи с усилением обороноспособности Дальнего Востока дал директиву «развернуть вредительство в армии в целях ослабления её боеспособности и подготовки поражения на случай японской интервенции». В начале апреля 1938 Я. П. Гайлит показал, что будучи в феврале 1937 года на оперативной военной игре в ОКДВА по заданиям М. Н. Тухачевского лично связался с Сангурским и вместе с ним разработал для проведения в жизнь в самом начале войны с Японией пораженческий вредительски составленный оперативный план для армии Благовещенского направления. В апреле 1938 И. Н. Кадацкий-Руднев дал ряд показаний на Сангурского: что в 1933 году, будучи направлен командовать АКВФ, по заданию Я. Б. Гамарника связался с Л. Н. Аронштамом и Сангурским, которые в последующем руководили его заговорщической деятельностью; что по заданию Сангурского он якобы возглавил антисоветскую военную организацию в АКВФ и создал там вредительские и диверсионные группы. 20 апреля 1938 В. Н. Козловский показал, что Сангурский был известен ему как участник военного заговора.
Сангурский неоднократно отказывался от своих показаний об участии в военном заговоре, но затем под пытками признавался вновь. Он также дал ряд других показаний. В частности, он показал, что центром право-троцкистской организации в ДВК за антисоветскую диверсионно-вредительскую и шпионско-террористическую деятельность было получено от японской разведки около трёх миллионов рублей. Как отмечает О. Ф. Сувениров, показания такого рода были большой редкостью.
Имя М. В. Сангурского содержится в «Сталинском списке» от 26 июля 1938 года, как предназначенного к осуждению по 1-й категории (расстрел); за применение данной меры проголосовали Сталин и Молотов.
В судебном заседании 28 июля 1938 года Сангурский признал себя виновным в участии в военном заговоре. Определением ВКВС был признан виновным в участии в военно-фашистском заговоре и шпионаже в пользу японской армии и приговорён к высшей мере наказания. В тот же день приговор был приведён в исполнение.
Реабилитирован посмертно 18 апреля 1956 определением Военной коллегии Верховного суда СССР.

## Награды
- Орден Красного Знамени (1921[1])

## Адрес
Проживал в Хабаровске по улице Серышева в доме № 4.

wikiname: ruwiki

title: Сангурский, Михаил Владимирович

in_language: ru

wikitext:
{{Военный деятель
|имя = Михаил Владимирович Сангурский
|дата рождения = 1894
|дата смерти = 28.7.1938
|место рождения = {{МестоРождения|Москва}}, [[Российская империя]]
|место смерти = [[СССР]]
|изображение = Sangurskiy.jpg
|ширина = 235px
|описание изображения =
|принадлежность = {{Флагификация|Российская империя}}
{{Флагификация|РСФСР|1918}}
{{Флагификация|СССР|РККА}}
|годы службы = {{Флаг России}} [[1914]]—[[1917]]{{нет АИ|8|10|2012}}
{{Флаг СССР}} [[1918]]—[[1937]]
|звание = {{СССР, Комкор}}
|род войск = [[пехота]]
|командовал = [[15-я стрелковая дивизия|15-я Инзенская дивизия]], [[40-я дивизия|40-я Богучарская дивизия]], [[1-я дивизия|1-я Харьковская дивизия особого назначения]], [[1-й стрелковый корпус]], [[11-й стрелковый корпус]], [[Штаб]] [[ОКДВА]]
|часть =
|сражения = [[Первая мировая война]],
 [[Гражданская война в России]]
|награды = {{{!}} style="background: transparent"
{{!}}{{Орден Красного Знамени}}
{{!}}}
|связи =
|в отставке =
}}

'''Михаил Владимирович Сангурский''' ([[1894]] — [[28 июля]] [[1938]]) — советский военный деятель, [[комкор]] ([[1935]]). Предположительно должен был быть девятым подсудимым на процессе [[11 июня]] [[1937]] по [[Дело Тухачевского|делу Тухачевского]].

== Юность и Первая мировая война ==
Родился в мае [[1894 год]]а в [[Москва|Москве]] в [[еврей]]ской семье [[инженер]]а-путейца. В [[1912 год]]у окончил [[Гимназия|гимназию]], после чего поступил на [[Юридический факультет МГУ|юридический факультет]] в [[Московский университет]]{{sfn|Черушев Н., Черушев Ю.|2012|с=106—107|name="ЧЧ"}}.

В [[1914 год]]у был [[призыв|призван]] на службу в [[Русская императорская армия|Российскую императорскую армию]] и направлен на [[учёба|учёбу]] в [[Александровское военное училище]]. По окончании ускоренного курса училища получил звание [[прапорщик]]а, в котором воевал всю [[Первая мировая война|Первую мировую войну]]. Последняя должность перед [[Демобилизация|демобилизацией]] — [[младший офицер]] [[Рота (военное дело)|роты]]<ref name="ЧЧ"/>.

== Гражданская война ==
В [[РККА]] с [[1918 год]]а. С марта 1918 — начальник оперативной части Оренбургского губернского штаба. С сентября 1918 — председатель коллегии объединённого штаба войск Оренбургской и Туркестанской групп<ref name="ЧЧ"/>. В [[1919]] вступил в [[РКП(б)]]. В Гражданскую войну командир [[бригада|бригады]], затем 15-й Инзенской дивизии. С 7 по 19 октября [[1920]] [[начдив]] 40-й Богучарской стрелковой дивизии<ref>{{книга
|заглавие = Гражданская война и военная интервенция в СССР
|ответственный = Глав. ред. [[Хромов С. С.]]
|место = М.
|издательство = Советская Энциклопедия
|год = 1983
|страницы = 558
|страниц = 704
}}</ref>.

== Послевоенный период ==
С 1921 командовал 16-й отдельной Богучарской бригадой [[Войска НКВД|войск ВЧК]]. Затем командовал 1-й Харьковской дивизией особого назначения. С мая по август 1923 служил комендантом [[Кронштадтская крепость|Кронштадтской крепости]]. С августа [[1924]] командовал 1-м стрелковым корпусом<ref name="ЧЧ"/>.

Летом [[1926]] убыл в [[Китай]], где под псевдонимом «Усманов»<ref>{{книга
|автор = Окороков А. В.
|заглавие = Русские добровольцы
|серия = Неизвестные войны XX века
|место = М.
|издательство = Яуза, [[Эксмо]]
|год = 2007
|страницы = 296
|страниц = 368
|isbn = 978-5-699-23162-1
}}</ref> служил [[военный советник|военным советником]] [[Калганская группа|Калганской группы]] у [[маршал]]а [[Фэн Юйсян]]а<ref name="ЧЧ"/>.

Приказом РВС СССР по личному составу армии января 1928 года N3 назначается с 1 января 1928 года Заместителем начальника штаба Московского военного округа (газета Известия, № 18, 21 января 1928).

После возвращения из Китая, в марте 1928 назначен командиром [[11-й стрелковый корпус|11-го стрелкового корпуса]]. В 1929 году окончил [[КУВНАС]] при [[Военная академия имени М. В. Фрунзе|Военной академии имени М. В. Фрунзе]]. С января 1930 — начальник штаба [[ОКДВА]]<ref name="ЧЧ"/>.

== Арест и смерть ==
Обстоятельства ареста Сангурского несколько неясны. [[31 мая]] [[1937]] он был уволен из [[РККА]]{{sfn|Черушев|2003|с=248—249}}. Известно, что арест был произведён без санкции [[прокурор]]а на основании [[телеграф]]ного распоряжения [[Фриновский, Михаил Петрович|М. П. Фриновского]]{{sfn|Сувениров|1998|с=91|name="ОФС91"}}. Согласно исследованию [[О. Ф. Сувениров]]а, арестовали Сангурского 1 июня 1937 года в [[Хабаровск]]е<ref name="ОФС91"/>. Однако, согласно телеграмме, отправленной 28 мая 1937 [[С. Н. Богомягков]]ым в Управление делами [[НКО СССР]], ещё 26 мая Сангурский выехал на поезде из Хабаровска в [[Москва|Москву]]{{sfn|Военный совет при народном комиссаре обороны СССР. 1-4 июня 1937 г.|2008|с=39}}, куда он был вызван наркомом обороны [[К. Е. Ворошилов]]ым{{sfn|Черушев|2003|с=32|name="НСЧ32"}}. Согласно другим исследованиям, арест был произведён 1{{sfn|Мильбах|2007|с=45|name="ВСМ45"}}{{sfn|Черушев|2003|с=249}} или 2<ref name="НСЧ32"/> июня, но уже в пути следования на [[Железнодорожная станция|железнодорожной станции]] в [[Киров (Кировская область)|Кирове]].

Следствие по делу Сангурского вели сотрудники [[Управление особых отделов|5-го отдела]] [[ГУГБ НКВД СССР]] Николаев, [[Агас, Вениамин Соломонович|В. С. Агас]] и {{comment|М. В. Орешенков|Михаил Васильевич Орешенков}}<ref name="НСЧ32"/><ref name="ВСМ45"/>. Уже 4 июня он признал себя виновным в участии в военном заговоре, возглавляемом М. Н. Тухачевским, о чём было доложено [[Сталин]]у, [[Ворошилов, Климент Ефремович|Ворошилову]] и [[Ежов, Николай Иванович|Ежову]]<ref name="НСЧ32"/>. [[Черушев, Николай Семёнович|Н. С. Черушев]] полагает, что это признание и послужило основанием для включения Сангурского в качестве одного из 10 руководителей заговора в РККА в текст приказа НКО СССР № 072 от 7 июня 1937 года с обращением к армии по поводу раскрытия НКВД предательской контрреволюционной военно-фашистской организации в РККА<ref name="НСЧ32"/>. Н. С. Тархова высказала предположение, что Сангурский был включён в приказ для устрашения [[В. К. Блюхер]]а{{sfn|Военный совет при народном комиссаре обороны СССР. 1-4 июня 1937 г.|2008|с=21}}. В первоначальном проекте приказа его фамилия отсутствовала, но при подписании приказа была в него вписана лично Ворошиловым<ref name="НСЧ32"/>{{sfn|Мильбах|2007|с=46|name="ВСМ46"}}. Этот вариант приказа с фамилией Сангурского был доведён до всего личного состава РККА<ref name="НСЧ32"/>. Текст приказа, в частности, гласил{{sfn|Военный совет при народном комиссаре обороны СССР. 1-4 июня 1937 г.|2008|с=458—460}}:

{{начало цитаты}}К числу этих оставшихся до последнего времени не разоблаченными предателей и изменников относятся и участники контрреволюционной банды шпионов и заговорщиков, свившей себе гнездо в Красной армии. Руководящая верхушка этой военной фашистскотроцкистской банды состояла из людей, занимавших высокие командные посты в Рабоче-крестьянской Красной армии.

Как видно из материалов Народного комиссариата внутренних дел, сюда входили: бывшие заместители народного комиссара обороны [[Гамарник, Ян Борисович|Гамарник]] и [[Тухачевский, Михаил Николаевич|Тухачевский]], бывшие командующие войсками округов [[Якир, Иона Эммануилович|Якир]] и [[Уборевич, Иероним Петрович|Уборевич]], бывший начальник [[Военная академия имени М. В. Фрунзе|Военной академии имени т. Фрунзе]] [[Корк, Август Иванович|Корк]], бывшие заместители командующих войсками округов [[Примаков, Виталий Маркович|Примаков]] и Сангурский, бывший начальник Управления по начальствующему составу [[Фельдман, Борис Миронович|Фельдман]], бывший [[военный атташе]] в [[Англия|Англии]] [[Путна, Витовт Казимирович|Путна]], бывший председатель Центрального совета [[Осоавиахим]]а [[Эйдеман, Роберт Петрович|Эйдеман]]…

Конечной целью этой шайки было — ликвидировать во что бы то ни стало и какими угодно средствами советский строй в нашей стране, уничтожить в ней советскую власть, свергнуть рабоче-крестьянское правительство и восстановить в СССР ярмо помещиков и фабрикантов.

Для достижения этой своей предательской цели фашистские заговорщики не стеснялись в выборе средств…

Сейчас эти враги народа пойманы с поличным. Они целиком признались в своем предательстве, вредительстве и шпионаже. Нельзя быть уверенными, что и эти заклятые враги трудящихся полностью рассказали все, что они сделали. Нельзя верить и тому, что они выдали всех своих единомышленников и сообщников. Но главные организаторы, руководители и шпионы, непосредственно связанные с германскими и японскими генеральными штабами и их разведками, разоблачены. Они получат заслуженное возмездие от карающей руки советского правосудия.
{{конец цитаты}}

Сангурский, видимо, должен был быть одним из подсудимых на [[Дело Тухачевского|процессе Тухачевского]] 11 июня 1937, чего однако не произошло. Неизвестно, кто и почему исключил его из списка подсудимых<ref name="НСЧ32"/>. [[Мильбах, Владимир Спартакович|В. С. Мильбах]] высказал мнение, что фигура комкора-дальневосточника не удовлетворяла устроителей процесса<ref name="ВСМ46"/>.

[[Файл:Repression in the Red Army resolution for the execution of 138 people.jpg|thumb|250px|Заглавная страница списка лиц, подлежащих суду военной коллегии Верховного суда СССР, от 26 июля 1938 года с визами Сталина и Молотова. Список содержит в том числе и фамилию Сангурского.]]

Согласно сводкам показаний арестованных, направлявшихся [[Сталин]]у в 1937—1938, в ходе следствия на Сангурского были получены показания от ряда высших командиров РККА. В феврале 1938 [[Ф. А. Ингаунис]] дал показания, что по заданию [[Якир, Иона Эммануилович|Якира]] по прибытии в ОКДВА в январе 1937 связался с Сангурским и поддерживал связь только с ним, так как получил от [[Алкснис, Яков Иванович|Я. И. Алксниса]] директиву, что заговорщики в ОКДВА на грани провала; по заданию Сангурского он якобы покрывал [[вредительство]] [[Лапин, Альберт Янович|А. Я. Лапина]] и продолжал вредительство в [[аэродром]]ном строительстве{{sfn|Советская элита на сталинской голгофе|2011|с=122, 127}}. 27 февраля 1938 [[Я. З. Покус]] показал, что в 1934 году Сангурский завербовал его в военно-фашистский заговор и дал задание вести подрывную работу в армии в целях сдачи [[Дальний Восток|Дальнего Востока]] [[Япония|японцам]]; по его показаниям Сангурский контактировал свою работу с аналогичной подрывной деятельностью группы заговорщиков в [[Приморье]] под руководством [[Путна, Витовт Казимирович|Путны]]; в 1936 году Сангурский якобы в связи с усилением обороноспособности Дальнего Востока дал директиву «развернуть вредительство в армии в целях ослабления её боеспособности и подготовки поражения на случай японской интервенции»{{sfn|Советская элита на сталинской голгофе|2011|с=160—161}}. В начале апреля 1938 [[Я. П. Гайлит]] показал, что будучи в феврале 1937 года на [[оперативная военная игра|оперативной военной игре]] в ОКДВА по заданиям М. Н. Тухачевского лично связался с Сангурским и вместе с ним разработал для проведения в жизнь в самом начале войны с Японией пораженческий вредительски составленный оперативный план для армии Благовещенского направления{{sfn|Советская элита на сталинской голгофе|2011|с=288, 292}}. В апреле 1938 [[Кадацкий-Руднев|И. Н. Кадацкий-Руднев]] дал ряд показаний на Сангурского: что в 1933 году, будучи направлен командовать [[АКВФ]], по заданию [[Я. Б. Гамарник]]а связался с [[Аронштам, Лазарь Наумович|Л. Н. Аронштамом]] и Сангурским, которые в последующем руководили его заговорщической деятельностью; что по заданию Сангурского он якобы возглавил антисоветскую военную организацию в АКВФ и создал там вредительские и диверсионные группы{{sfn|Советская элита на сталинской голгофе|2011|с=288, 292, 319—320}}. 20 апреля 1938 [[Козловский, Владимир Николаевич (комбриг)|В. Н. Козловский]] показал, что Сангурский был известен ему как участник военного заговора{{sfn|Советская элита на сталинской голгофе|2011|с=343, 352}}.

Сангурский неоднократно отказывался от своих показаний об участии в военном заговоре, но затем под пытками признавался вновь<ref name="НСЧ32"/><ref name="ВСМ46"/>. Он также дал ряд других показаний. В частности, он показал, что центром право-троцкистской организации в [[Дальневосточный край|ДВК]] за антисоветскую диверсионно-вредительскую и шпионско-террористическую деятельность было получено от японской разведки около трёх миллионов рублей{{sfn|Сувениров|1998|с=265|name="ОФС265"}}. Как отмечает О. Ф. Сувениров, показания такого рода были большой редкостью<ref name="ОФС265"/>.

Имя М. В. Сангурского содержится в «[[Сталинские списки|Сталинском списке]]» от 26 июля 1938 года, как предназначенного к осуждению по 1-й категории (расстрел)<ref>[http://stalin.memo.ru/spiski/pg09216.htm СПИСОК ЛИЦ, ПОДЛЕЖАЩИХ СУДУ ВОЕННОЙ КОЛЛЕГИИ ВЕРХОВНОГО СУДА СОЮЗА ССР от 26 июля 1938 года (фрагмент)] {{Wayback|url=http://stalin.memo.ru/spiski/pg09216.htm |date=20130318073542 }} на [http://memo.ru/ сайте] {{Wayback|url=http://memo.ru/ |date=20150413024403 }} [[Общество «Мемориал»|общества «Мемориал»]]</ref>; за применение данной меры проголосовали [[Сталин]] и [[Молотов, Вячеслав Михайлович|Молотов]]<ref>[http://stalin.memo.ru/pictures/t09-211.jpg Тот же список (заглавная страница)] {{Wayback|url=http://stalin.memo.ru/pictures/t09-211.jpg |date=20120227201229 }} на [http://memo.ru/ сайте] {{Wayback|url=http://memo.ru/ |date=20150413024403 }} [[Общество «Мемориал»|общества «Мемориал»]]</ref>.

В судебном заседании 28 июля 1938 года Сангурский признал себя виновным в участии в военном заговоре{{sfn|Сувениров|1998|с=160}}. Определением [[Военная коллегия Верховного суда СССР|ВКВС]] был признан виновным в участии в военно-фашистском заговоре<ref name="ЧЧ"/> и шпионаже в пользу [[Императорская армия Японии|японской армии]]<ref name="ОФС265"/> и приговорён к [[Смертная казнь|высшей мере наказания]]. В тот же день приговор был приведён в исполнение{{sfn|Сувениров|1998|с=379}}.

Реабилитирован посмертно [[18 апреля]] [[1956]] определением [[Военная коллегия Верховного суда СССР|Военной коллегии Верховного суда СССР]]<ref name="ЧЧ"/>.

== Награды ==
* [[Орден Красного Знамени]] (1921<ref name="ЧЧ"/>)

== Адрес ==
Проживал в [[Хабаровск]]е по [[улица Серышева (Хабаровск)|улице Серышева]] в доме № 4.

== Примечания ==
{{примечания|2}}

== Литература ==
* Лазарев С. Е. В. К. Блюхер в советской военной элите 1930-х гг. // Молодой учёный. — 2010. — № 8. Т. 2. — С. 104—106.
* {{Книга:Политические репрессии комначсостава, 1937—1938. ОКДВА}}
* {{Книга:Трагедия РККА 1937—1938}}
* {{Книга:1937 год: элита Красной Армии на Голгофе}}
* {{Книга:Расстрелянная элита РККА|106—107|ref=Черушев Н., Черушев Ю.}}
* {{Книга:Военный совет при наркоме обороны. 1-4 июня 1937}}
* {{книга
|заглавие       = Лубянка. Советская элита на сталинской голгофе. 1937-1938. Архив Сталина: Документы и комментарии
|ответственный  = Сост. Хаустов В. Н.
|место          = М.
|издательство   = [[Международный фонд «Демократия»]]
|год            = 2011
|страниц        = 528
|серия          = Россия XX век. Документы
|isbn           = 978-5-89511-027-0
|тираж          = 1000
|ref = Советская элита на сталинской голгофе
}}

== Ссылки ==
* [http://historymania.info/view_post.php?id=164 Состав Военного совета при народном комиссаре обороны СССР (Февраль 1936 года)]

[[Категория:Участники Первой мировой войны (Россия)]]
[[Категория:Участники Гражданской войны в России (красные)]]
[[Категория:Царские офицеры на службе в РККА]]
[[Категория:Члены Военного совета при народном комиссаре обороны СССР]]
[[Категория:Военачальники, репрессированные в СССР]]
[[Категория:Посмертно реабилитированные в СССР]]
[[Категория:Члены РКП(б)]]

title: Михаил Владимирович Сангурский

Место рождения: Москва, Российская империя

Место смерти: СССР

Род деятельности: военнослужащий

Принадлежность: Российская империя · РСФСР · СССР

Род войск: пехота

Звание: комкор

Командовал: 15-я Инзенская дивизия, 40-я Богучарская дивизия, 1-я Харьковская дивизия особого назначения, 1-й стрелковый корпус, 11-й стрелковый корпус, Штаб ОКДВА

Сражения/войны: Первая мировая война, · Гражданская война в России

Награды и премии: Орден Красного Знамени


text:
# Walls (album Barbry Streisand)
Walls – trzydziesty szósty album studyjny amerykańskiej piosenkarki Barbry Streisand, który ukazał się 2 listopada 2018 pod szyldem Columbia Records.

## Lista utworów
1. What's on My Mind
2. Don't Lie to Me
3. Imagine / What a Wonderful World
4. Walls
5. Lady Liberty
6. What the World Needs Now
7. Better Angels
8. Love's Never Wrong
9. The Rain Will Fall
10. Take Care of This House
11. Happy Days Are Here Again

wikiname: plwiki

title: Walls (album Barbry Streisand)

in_language: pl

wikitext:
{{Album muzyczny infobox
 |rodzaj albumu             = album studyjny
 |tytuł                     = Walls
 |okładka                   =
 |wykonawca                 = [[Barbra Streisand]]
 |wydany                    = CD 2 listopada 2018
LP 14 grudnia 2018
 |nagrywany                 = listopad 2017 - wrzesień 2018
 |gatunek                   = [[Muzyka pop|pop]], [[baroque pop]], [[soft rock]]
 |długość                   = 47:09
 |wytwórnia                 = [[Columbia Records|Columbia]], [[Sony Music]]<ref>{{cytuj stronę|url= https://www.discogs.com/master/1447885-Barbra-Streisand-Walls | tytuł= Barbra Streisand – Walls |autor= |opublikowany = [[Discogs]]|język= en|data dostępu= 2022-11-17}}</ref>
 |producent                 = [[Walter Afanasieff]], [[Desmond Child]], [[David Foster]], Jay Landers, [[Jonas Myrin]], [[John Shanks]], Barbra Streisand<ref name="AllMusic" />
 |oceny                     =
* [[AllMusic]] {{ocena|5|4}}<ref name="AllMusic">{{cytuj stronę|url= https://www.allmusic.com/album/walls-mw0003213404|tytuł= Walls – Barbra Streisand {{!}} Songs, Reviews, Credits {{!}} AllMusic|autor= Matt Collar |opublikowany =[[AllMusic]] |język= en|data dostępu=2021-11-30}}</ref>
* Empik {{ocena|5|5}}<ref>{{Cytuj | url=https://www.empik.com/walls-streisand-barbra,p1216591931,muzyka-p | tytuł=Walls - Streisand Barbra | Muzyka Sklep EMPIK.COM | opublikowany=www.empik.com | język=pl | data dostępu=2019-09-29}}</ref>
 |rok wydania               = 2018
 |poprzedni album           = [[The Music...The Mem'ries...The Magic!]]
 |rok poprzedniego albumu   = 2017
 |następny album            =
 |rok następnego albumu     =
 |1. singel                 = Don't Lie to Me
 |data 1. singla            = 27 września 2018<ref>{{Cytuj | url=http://www.wyspa.fm/news/150959/barbra-streisand-wydaje-nowa-plyte-walls-premiera-w-listopadzie | tytuł=Wyspa.fm - Barbra Streisand wydaje nową płytę "Walls". Premiera w listopadzie | opublikowany=www.wyspa.fm | język=pl | data dostępu=2019-09-29}}</ref>
 |2. singel                 = Imagine / What a Wonderful World
 |data 2. singla            = 12 października 2018
}}
'''Walls''' – trzydziesty szósty album studyjny amerykańskiej piosenkarki [[Barbra Streisand|Barbry Streisand]], który ukazał się [[2 listopada]] [[2018 w muzyce|2018]] pod szyldem [[Columbia Records]].

== Lista utworów ==
# What's on My Mind
# Don't Lie to Me
# Imagine / What a Wonderful World
# Walls
# Lady Liberty
# What the World Needs Now
# Better Angels
# Love's Never Wrong
# The Rain Will Fall
# Take Care of This House
# Happy Days Are Here Again

== Przypisy ==
{{Przypisy}}

[[Kategoria:Albumy muzyczne wydane w roku 2018]]
[[Kategoria:Albumy Barbry Streisand]]
[[Kategoria:Albumy Columbia Records]]
[[Kategoria:Albumy wyprodukowane przez Waltera Afanasieffa]]
[[Kategoria:Albumy wyprodukowane przez Desmonda Childa]]
[[Kategoria:Albumy wyprodukowane przez Davida Fostera]]
[[Kategoria:Albumy wyprodukowane przez Johna Shanksa]]

title: Walls

Wydany: CD 2 listopada 2018 · LP 14 grudnia 2018

Nagrywany: listopad 2017 - wrzesień 2018

Gatunek: pop, baroque pop, soft rock

Wydawnictwo: Columbia, Sony Music

Producent: Walter Afanasieff, Desmond Child, David Foster, Jay Landers, Jonas Myrin, John Shanks, Barbra Streisand

The Music...The Mem'ries...The Magic! · (2017): Walls · (2018) · —


text:
# Ho Iat Seng
Ho Iat-seng en chino: 賀一誠; (Macao, 12 de junio de 1957) es un político macaense que se desempeñó como el tercer Jefe Ejecutivo de Macao desde diciembre de 2019 hasta diciembre de 2024.

## Biografía
Ho estudió en la Pooi To Middle School en Macao. En 1992, estudió ingeniería electrónica y economía en la Universidad de Zhejiang; más tarde se convertiría en miembro visitante de la universidad.
Ho se desempeñó como miembro de la Conferencia Consultiva Política del Pueblo Chino de la Provincia de Hejiang de 1978 a 1998. En 2000, fue seleccionado como miembro del Congreso Nacional del Pueblo en representación de Macao y se convirtió en miembro del Comité Permanente en 2001. De 2004 a 2009, se desempeñó como miembro del Consejo Ejecutivo de Macao. En 2009, fue elegido miembro de la Asamblea Legislativa de Macao y, de 2013 a 2019, ocupó el cargo de presidente de la misma. El 18 de abril de 2019, Ho anunció su intención de presentarse a las elecciones en agosto para Jefe Ejecutivo de Macao.
Ho fue elegido Jefe Ejecutivo de Macao el 25 de agosto de 2019, y posteriormente fue confirmado como tal por Li Keqiang, Primer Ministro de China. Fue juramentado oficialmente como el 3er Jefe Ejecutivo de Macao el 20 de diciembre, coincidiendo con el 20 aniversario de la transferencia de la soberanía de Macao a China.

wikiname: eswiki

title: Ho Iat Seng

in_language: es

wikitext:
{{Ficha de autoridad
| tratamiento =
| nombre = Ho Iat-seng
| imagen = Ho Iat-Seng2021 (cropped).jpg
| tamaño =
| pieimagen =
| apodo =
| escudo = Regional Emblem of Macau.svg
| cargo = 3°[[Jefe Ejecutivo de Macao]]
| distrito =
| inicio = 20 de diciembre de 2019
| final = 20 de diciembre de 2024
| juntoa =
| presidente =  [[Xi Jinping]]
| monarca =
| primerministro = [[Li Qiang]]
| gobernador =
| jefe =
| canciller =
| premier =
| alcalde =
| vicepresidente =
| viceprimerministro =
| teniente =
| vicegobernador =
| vicejefe =
| vicecanciller =
| predecesor = [[Fernando Chui Sai On]]
| sucesor = [[Sam Hou Fai]]
|escudo2 = Regional Emblem of Macau.svg
|cargo2 = [[Asamblea Legislativa de Macao|Presidente de la Asamblea Legislativa de Macao]]
|inicio2 = 16 de octubre de 2013
|final2 = 5 de julio de 2019
|predecesor2 = Lau Cheok Vá
|sucesor2 = Kou Hoi In
|escudo3 = Regional Emblem of Macau.svg
|cargo3 = [[Asamblea Legislativa de Macao|Vicepresidente de la Asamblea Legislativa de Macao]]
|inicio3 = 15 de octubre de 2009
|final3 = 16 de octubre de 2013
|predecesor3 = Lau Cheok Va
|sucesor3 = Lam Heong Sang
|presidente3 = Lau Cheok Va
|escudo4 = Regional Emblem of Macau.svg
|cargo4 = [[Asamblea Legislativa de Macao|Miembro de la Asamblea Legislativa de Macao]]
|inicio4 = 20 de septiembre de 2009
|final4 = 5 de julio de 2019
|escudo5 = National Emblem of the People's Republic of China (2).svg
|cargo5 = [[Comité Permanente de la Asamblea Popular Nacional de China|Miembro del Comité Permanente de la Asamblea Popular Nacional de China]]
|inicio5 = 5 de marzo de 2001
|final5 = 23 de abril de 2019
|distrito5 = [[Macao]]
}}

'''Ho Iat-seng''' en [[Idioma chino|chino]]: 賀一誠; ([[Macao]], 12 de junio de 1957)<ref>{{Citation |title=The 4th Legislative Council Election Candidate List |date=15 de julio de 2009 |url=http://www.eal.gov.mo/2009/news/20090715.pdf |work=Public Administration and Civil Service Bureau |archive-url=https://web.archive.org/web/20090806210614/http://www.eal.gov.mo/2009/news/20090715.pdf |language=chino y portugués |archive-date=6 de agosto de 2009 |url-status=}}</ref> es un [[político]] [[macaense]] que se desempeñó como el tercer [[Jefe Ejecutivo de Macao]] desde diciembre de 2019 hasta diciembre de 2024.

==Biografía==
Ho estudió en la Pooi To Middle School en [[Macao]]. En 1992, estudió [[ingeniería electrónica]] y economía en la [[Universidad de Zhejiang]]; más tarde se convertiría en miembro visitante de la universidad.<ref>{{Cite news |last=Pao |first=Jeff |date=18 de junio de 2019 |title=Industrialist Ho Iat-seng eyes top Macau post |work=Asia Times |url=https://www.asiatimes.com/2019/06/article/industrialist-ho-iat-seng-eyes-top-post/ |access-date=}}</ref>

Ho se desempeñó como miembro de la [[Conferencia Consultiva Política del Pueblo Chino]] de la [[Provincia de Hejiang]] de 1978 a 1998. En 2000, fue seleccionado como miembro del [[Congreso Nacional del Pueblo de la Republica Popular China|Congreso Nacional del Pueblo]] en representación de Macao y se convirtió en miembro del Comité Permanente en 2001. De 2004 a 2009, se desempeñó como miembro del Consejo Ejecutivo de Macao. En 2009, fue elegido miembro de la [[Asamblea Legislativa de Macao]] y, de 2013 a 2019, ocupó el cargo de presidente de la misma.<ref>{{cite news |publisher=[[TDM (Macau)]] |work=zh:即時新聞 |date=21 de octubre de 2009 |title=zh:特首接受賀一誠請辭行政委員 |url=http://www.tdm.com.mo/c_radio/news/index.php?id=105884}}</ref> El 18 de abril de 2019, Ho anunció su intención de presentarse a las elecciones en agosto para [[Jefe Ejecutivo de Macao]].<ref>{{Cite news |last=Mok |first=Danny |date=19 de abril de 2019 |title=Head of Macau legislature set to run for election as city’s leader |work=South China Morning Post |url=https://www.scmp.com/news/hong-kong/politics/article/3006809/president-macau-legislature-ho-iat-seng-announces-plan-run}}</ref>

Ho fue elegido [[Jefe Ejecutivo de Macao]] el 25 de agosto de 2019,<ref>{{Cite news |last=Carvalho |first=Raquel |date=25 de agosto de 2019 |title=Ho Iat-seng will be new city leader of Macau, China’s gambling hub |work=South China Morning Post |url=https://www.scmp.com/news/asia/article/3024253/ho-iat-seng-will-be-new-leader-macau-chinas-gambling-hub |access-date=}}</ref> y posteriormente fue confirmado como tal por [[Li Keqiang]], [[Primer Ministro de China]].<ref>{{Cite news |date=5 de septiembre de 2019 |title=Premier Li signs decree to appoint Ho Iat-seng as Macao SAR chief executive |work=[[Xinhua News]] |url=http://www.xinhuanet.com/english/2019-09/05/c_138367011.htm |fechaacceso=6 de octubre de 2020 |fechaarchivo=10 de octubre de 2020 |urlarchivo=https://web.archive.org/web/20201010224710/http://www.xinhuanet.com/english/2019-09/05/c_138367011.htm |deadurl=yes }}</ref> Fue juramentado oficialmente como el 3er Jefe Ejecutivo de Macao el 20 de diciembre, coincidiendo con el 20 aniversario de la [[transferencia de la soberanía de Macao]] a [[China]].<ref>{{Cite news |last=Master |first=Farah |last2=Zhai |first2=Keith |last3=Chatterjee |first3=Sumeet |last4=Cadell |first4=Cate |date=12 de diciembre de 2019 |title=Protest-free Macau to win financial policy rewards from China |publisher=[[Reuters]] |editor-last=McClellan |editor-first=Philip |url=https://www.reuters.com/article/us-macau-politics-exclusive/exclusive-protest-free-macau-to-win-financial-policy-rewards-from-china-idUSKBN1YG0EJ |quote='Macau will be an example of China’s reunification,' Ho Iat-seng, who is set to become Macau’s next chief executive on Dec. 20, told state broadcaster China Central Television last month.}}</ref>

== Véase también ==
* [[Jefe Ejecutivo de Macao]]
* [[Macao]]

== Referencias ==
{{listaref}}

== Enlaces externos ==
{{Commonscat|Ho Iat-seng}}
{{wikiquote}}
{{Portal|Macao}}
{{Sucesión
| predecesor = [[Fernando Chui Sai On]]
| título = [[Archivo:Regional Emblem of Macau.svg|40px]]<br />[[Jefe Ejecutivo de Macao]]
| período = 2019-
| sucesor = ''en el cargo''
}}
{{NF|1957||Ho, Iat-seng}}

[[Categoría:Políticos de Macao]]
[[Categoría:Jefes ejecutivos de Macao]]
[[Categoría:Políticos de China del siglo XX]]
[[Categoría:Políticos de China del siglo XXI]]

title: · 3°Jefe Ejecutivo de Macao

· 3°Jefe Ejecutivo de Macao: 20 de diciembre de 2019-20 de diciembre de 2024

Presidente: Xi Jinping

Primer ministro: Li Qiang

Predecesor: Fernando Chui Sai On

Sucesor: Sam Hou Fai

title: · Presidente de la Asamblea Legislativa de Macao

· Presidente de la Asamblea Legislativa de Macao: 16 de octubre de 2013-5 de julio de 2019

Predecesor: Lau Cheok Vá

Sucesor: Kou Hoi In

title: · Vicepresidente de la Asamblea Legislativa de Macao

· Vicepresidente de la Asamblea Legislativa de Macao: 15 de octubre de 2009-16 de octubre de 2013

Presidente: Lau Cheok Va

Predecesor: Lau Cheok Va

Sucesor: Lam Heong Sang

title: · Miembro de la Asamblea Legislativa de Macao

· Miembro de la Asamblea Legislativa de Macao: 20 de septiembre de 2009-5 de julio de 2019

title: · Miembro del Comité Permanente de la Asamblea Popular Nacional de China · por Macao

5 de marzo de 2001-23 de abril de 2019

title: Información personal

Nombre en chino: 賀一誠

Nacimiento: 12 de junio de 1957 (68 años) · Macao (Imperio portugués)

Nacionalidad: China

title: Educación

Educado en: - Universidad Jinan - Universidad Zhejiang

title: Información profesional

Ocupación: Empresario y político


text:
# (1193) Africa
(1193) Africa – planetoida z pasa głównego asteroid okrążająca Słońce w ciągu 4 lat i 114 dni w średniej odległości 2,65 au. Została odkryta 24 kwietnia 1931 roku w Union Observatory w Johannesburgu przez Cyrila Jacksona. Nazwa planetoidy pochodzi od Afryki, jednego z kontynentów. Przed nadaniem nazwy planetoida nosiła oznaczenie tymczasowe (1193) 1931 HB.

title: (1193) Africa

wikitext:
{{Planetoida infobox
 |       numer = 1193
 |       nazwa = Africa
 |  oznaczenie = 1931 HB
 |     zdjęcie =
 |        opis =
 |    odkrywca = [[Cyril Jackson]]
 |       dzień = 24 kwietnia
 |         rok = 1931
 |występowanie = [[Pas planetoid|Pas główny]]
 |       epoka =
 |wielka_półoś = 2,6484
 |    mimośród = 0,1203
 |  peryhelium = 2,3297
 |    aphelium = 2,9671
 |         lat = 4
 |         dni = 114
 |      godzin = 6
 |    prędkość = 18,31
 |  nachylenie = 14,11
 |    średnica = 12,220
 |        masa =
 |     gęstość =
 |okres_obrotu =
 |      albedo = 0,247
 |     jasność = 11,8
 |         typ =
 | temperatura =
 |    satelity =
}}
'''(1193) Africa''' – [[planetoida]] z [[pas planetoid|pasa głównego asteroid]] okrążająca [[Słońce]] w ciągu 4 lat i 114 dni w średniej odległości 2,65 [[jednostka astronomiczna|au]]. Została odkryta 24 kwietnia 1931 roku w [[Union Observatory]] w [[Johannesburg]]u przez [[Cyril Jackson|Cyrila Jacksona]]. Nazwa planetoidy pochodzi od [[Afryka|Afryki]], jednego z kontynentów<ref name="schmadel">{{Cytuj książkę | nazwisko = Schmadel | imię = Lutz D. | autor link = Lutz Schmadel | tytuł = Dictionary of Minor Planet Names | url = https://archive.org/details/dictionaryminorp00schm | wydawca = Springer | data = 2003 | strony = [https://archive.org/details/dictionaryminorp00schm/page/100 100] | isbn = 3-540-00238-3}}</ref>. Przed nadaniem nazwy planetoida nosiła oznaczenie tymczasowe '''(1193) 1931 HB'''.

== Zobacz też ==
* [[lista planetoid 1001–2000]]
* [[lista ponumerowanych planetoid]]

== Przypisy ==
{{Przypisy}}

== Bibliografia ==
* {{JPL|1193}}
* {{MPC|1193}}

== Linki zewnętrzne ==
* {{JPLorb|1193}}

{{SORTUJ:Africa}}
[[Kategoria:Planetoidy pasa głównego]]
[[Kategoria:Nazwane planetoidy]]
[[Kategoria:Obiekty astronomiczne odkryte w 1931]]

title: (1193) Africa

Odkrywca: Cyril Jackson

Data odkrycia: 24 kwietnia 1931

Przynależność · obiektu: Pas główny

Okres obiegu · wokół Słońca: 4 lata 114 dni 6 godzin


text:
# Тиндинская
Тиндинская (Кила) — река в России, протекает в Республике Дагестан. Устье реки находится в 86 км от устья реки Андийское Койсу по правому берегу. Длина реки составляет 21 км, площадь водосборного бассейна — 214 км².
Средний расход воды — 5,99 м³/с. Высота устья — 986 м над уровнем моря. Высота истока — 3160 м над уровнем моря. Уклон реки — 103 м/км.

## Данные водного реестра
По данным государственного водного реестра России относится к Западно-Каспийскому бассейновому округу, водохозяйственный участок реки — Сулак от истока до Чиркейского гидроузла. Речной бассейн реки — Терек.
Код объекта в государственном водном реестре — 07030000112109300000483.

title: Тиндинская

wikitext:
{{другие значения|Кила|тип=топоним}}
{{Река
 |Название                = Тиндинская
  |Национальное название  =
 |Изображение             =
  |Подпись изображения    =
 |Длина                   = 21
 |Площадь водосбора       = 214
 |Бассейн                 = Андийское Койсу/Сулак (река)/Каспийское море
 |Расход воды             = 5,99
  |Место измерения        = устье
 |Исток                   = - ледник Юго-Западный на г. Аддала-Шухгель-Меэр
  |Местоположение истока  = Цумадинский район
  |Высота истока          = 3160
  |Координаты истока      = 42.3275/46.2147
 |Устье                   = Андийское Койсу
  |Местоположение устья   = с. Халих, Цумадинского района
  |Высота устья           = 986
  |Координаты устья       = 42.4875/46.0928
 |Уклон реки              = 103
 |Страна                  = Россия
  |Регион                 = Дагестан
   |Район                 =
}}
'''Тиндинская''' (Кила) — река в [[Россия|России]], протекает в [[Дагестан|Республике Дагестан]]. Устье реки находится в 86 км от устья реки [[Андийское Койсу]] по правому берегу. Длина реки составляет 21 км, площадь водосборного бассейна — 214 км²<ref name="ГВР"/>.

{{нет АИ 2|Средний расход воды — 5,99 м³/с.|2|04|2021}} {{нет АИ 2|Высота устья — 986 м над уровнем моря.|2|04|2021}} {{нет АИ 2|Высота истока — 3160 м над уровнем моря.|2|04|2021}} {{нет АИ 2|Уклон реки — 103 м/км.|2|04|2021}}

== Данные водного реестра ==
По данным [[Государственный водный реестр|государственного водного реестра России]] относится к [[Западно-Каспийский бассейновый округ|Западно-Каспийскому бассейновому округу]], [[водохозяйственный участок]] реки — [[Сулак (река)|Сулак]] от истока до [[Чиркейское водохранилище|Чиркейского гидроузла]]. Речной бассейн реки — Терек<ref name="ГВР"/>.

Код объекта в государственном водном реестре — 07030000112109300000483<ref name="ГВР">{{ГВР+|07030000112109300000483|Кила}}</ref>.

== Примечания ==
{{примечания}}

{{Бассейн Сулака}}

[[Категория:Притоки Андийского Койсу]]
[[Категория:Реки Дагестана]]

title: Характеристика

Длина: 21 км

Бассейн: 214 км²

Расход воды: 5,99 м³/с (устье)

title: Водоток

• Местоположение:
Цумадинский район
с. Халих, Цумадинского района

Устье: Андийское Койсу

title: Расположение

Водная система: Андийское Койсу → Сулак → Каспийское море

Страна: - Россия

Регион: Дагестан

Расположение: — исток, — устье


text:
# Nazionale maschile di rugby a 15 della Nigeria
La squadra nazionale di rugby XV della Nigeria finora non si è mai qualificata per una Coppa del Mondo di rugby, ma ha preso parte ai tornei di qualificazione.

Il loro primo match internazionale si è svolto nel 1988 ed ha visto la nazionale bianco verde opposta a quella dello Zimbabwe, ed il loro più importante successo è stato nel 2007 nel Castel Beer Trophy, dove batte il Burkina Faso nella finale della Zona nord.

wikiname: itwiki

in_language: it

wikitext:
{{S|Nazionali di rugby|sport in Nigeria}}
{{Nazionale di rugby
|Name  = Nigeria
|Badge =
|flag = Nigeria
|Nickname =
|Association = [[Federazione rugby XV della Nigeria|NRFA]]
|Coach =
|Most caps =
|Top scorer =
|Top tries =
|Ranking IRB = 91
|Ranking giornomese=19 marzo
|Ranking anno=2012
  | pattern_la1 =
| pattern_b1 =
| pattern_ra1 =
| leftarm1 =
| body1 =
| rightarm1 =
| shorts1 =
| socks1 =
| pattern_la2 =
| pattern_b2 =
| pattern_ra2 =
| leftarm2 =
| body2 =
| rightarm2 =
| shorts2 =
| socks2 =
|First game = {{Naz|R15|NGA|M}} 12-111 {{Naz|R15|ZWE|M}}<ref>[http://www.rugbydata.com/nigeria/gamesplayed/2 RugbyData.com - International Rugby Union Statistics - Statistics for Nigeria - Games Played]</ref>
(1º agosto [[1987]])
|Largest win  = {{Naz|R15|BEN|M}}  0 - 51 {{Naz|R15|NGA|M}}<ref>{{Cita web |url=http://www.rugbydata.com/nigeria/largestvictory |titolo=RugbyData.com - International Rugby Union Statistics - Statistics for Nigeria - Largest Winning Margin |accesso=20 dicembre 2011 |dataarchivio=16 ottobre 2012 |urlarchivio=https://web.archive.org/web/20121016052347/http://www.rugbydata.com/nigeria/largestvictory |urlmorto=sì }}</ref>
(10 ottobre [[2003]])
|Largest loss = {{Naz|R15|NGA|M}} 12-111 {{Naz|R15|ZWE|M}}<ref>{{Cita web |url=http://www.rugbydata.com/nigeria/largestdefeat |titolo=RugbyData.com - International Rugby Union Statistics - Statistics for Nigeria - Largest Losing Margin |accesso=20 dicembre 2011 |dataarchivio=16 ottobre 2012 |urlarchivio=https://web.archive.org/web/20121016052915/http://www.rugbydata.com/nigeria/largestdefeat |urlmorto=sì }}</ref>
(1º agosto [[1987]])
|World cup apps =
|World cup first =
|World cup best =
|Regional name=
|Regional cup apps=
|Regional cup first=
|Regional cup best=
|stadio nazionale=
|fotostadio=
|capienza=
}}

La '''squadra nazionale di rugby XV della Nigeria''' finora non si è mai qualificata per una Coppa del Mondo di rugby, ma ha preso parte ai tornei di qualificazione.

Il loro primo match internazionale si è svolto nel 1988 ed ha visto la nazionale bianco verde opposta a quella dello [[Zimbabwe]], ed il loro più importante successo è stato nel 2007 nel [[Castel Beer Trophy]], dove batte il [[Burkina Faso]] nella finale della Zona nord.

== Note ==
<references />

== Voci correlate ==
* [[Rugby a 15|Rugby XV]]
* [[Nigeria]]
* [[Federazione rugby XV della Nigeria]]
* [[Castel Beer Trophy]]

== Collegamenti esterni ==
* {{Cita web|http://www.irb.com/index.html|Sito ufficiale IRB|lingua=en}}

{{Nazionali di rugby a 15}}
{{Rappresentative sportive nazionali nigeriane}}
{{Portale|rugby}}

[[Categoria:Nazionali di rugby a 15 africane|Nigeria]]
[[Categoria:Rugby a 15 in Nigeria]]

title: Nigeria

Sport: Rugby a 15

Federazione: NRFA

title: Esordio internazionale

Esordio internazionale: Nigeria 12-111 Zimbabwe · (1º agosto 1987)

title: Migliore vittoria

Migliore vittoria: Benin 0 - 51 Nigeria · (10 ottobre 2003)

title: Peggiore sconfitta


text:
# Don Giovanni
Don Giovanni (K. 527; título completo em italiano:  Il dissoluto punito, ossia il Don Giovanni, lit. O Libertino Punido, ou Don Giovanni) é uma ópera em dois atos com música do compositor austríaco Wolfgang Amadeus Mozart e libreto do autor italiano Lorenzo Da Ponte. Sua primeira apresentação foi realizada em Praga, no Teatro di Praga, especializado em ópera italiana (atualmente chamado de Teatro dos Nobres), em 29 de outubro de 1787. O libreto de Da Ponte foi classificado, assim como muitos outros da época, como um dramma giocoso, termo que descrevia uma obra que continha um misto de ação cômica e séria. Mozart classificou a obra em seu catálogo como uma "opera buffa". Embora por vezes seja ainda hoje em dia classificada como cômica, ela apresenta características de comédia, melodrama e até mesmo elementos sobrenaturais.
A obra, que tem um tempo de duração de aproximadamente duas horas e 45 minutos, é considerada uma das obras-primas da história das óperas. Seu tema, além de ter sido presente na obra de autores como Mozart e Da Ponte, também esteve presente em obras de outras figuras de extrema relevância na história cultural europeia, como E.T.A. Hoffmann e Søren Kierkegaard.
Na medida em que constitui uma obra pertencente aos clássicos do repertório operístico, consta em décima posição na lista das óperas mais executadas em todo o mundo compilada pelo banco de dados online Operabase. Seu tema também inspirou diversos escritores e filósofos.

## Personagens
| Don Giovanni, um inquietante nobre que seduz as donzelas prometendo casamento, mas as abandona |  |  |  | barítono ou baixo        |
| Leporello, servo de Don Giovanni                                                               |  |  |  | baixo-barítono ou baixo  |
| Comendador, pai de Donna Anna, assassinado por Don Giovanni ao tentar protegê-la do sedutor    |  |  |  | baixo ou baixo profundo  |
| Donna Anna, filha do Comendador                                                                |  |  |  | soprano lírico-dramático |
| Don Ottavio, noivo de Donna Anna                                                               |  |  |  | tenor                    |
| Donna Elvira, nobre seduzida e abandonada por Don Giovanni                                     |  |  |  | soprano ou mezzosoprano  |
| Zerlina, jovem, bela e inocente camponesa seduzida por Don Giovanni                            |  |  |  | soprano ou mezzosoprano  |
| Masetto, o noivo, muito ciumento, de Zerlina                                                   |  |  |  | barítono ou baixo        |
| Camponeses e camponesas, amigos de Masetto e Zerlina                                           |  |  |  | coro                     |
| Servos e guardas de Donna Anna e Don Ottavio                                                   |  |  |  | coro                     |
| Músicos de Don Giovanni                                                                        |  |  |  | coro                     |
| Demônios chamados pela estátua do Comendador para arrastar Don Giovanni até o inferno          |  |  |  | coro                     |

## Sinopse

### Ato I
Exterior da casa de Dona Ana.
Don Giovanni está lá dentro, mascarado e tentando seduzi-la .
Esperando fora e queixando-se das durezas do seu trabalho, está o criado de Don Giovanni, Leporello.
Aparece Don Giovanni, que sai apressadamente da casa de Dona Ana, que vem atrás dele tentando descobrir a identidade do mascarado sedutor.
Seu velho pai, o Comendador, sai também de dentro e bate-se com Don Giovanni; no duelo, o Comendador é morto de forma traiçoeira . Don Giovanni e Leporello fogem: Ana e seu noivo Don Otávio encontram o cadáver do Comendador.
Dona Ana faz Don Otávio jurar . pelo seu amor por ela . que vingará a morte do comendador.
Don Giovanni e Leporello estão na rua quando aparece uma mulher a cantar canção sobre o amante que a abandonou. Don Giovanni determina-se "consolá-la", mas ao acercar-se descobre que é Dona Elvira, de Burgos, aquela que abandonou.
Escapa dali e deixa a Leporello o cruel trabalho de obrigar Elvira a escutar a lista das conquistas de Don Giovanni.
Numa aldeia próxima
Dois camponeses, Masetto e Zerlina, vão casar-se. Chega Don Giovanni e encarrega Leporello de encontrar Masetto, enquanto ele tenta deslumbrar Zerlina com o seu aristocrático encanto. Don Giovanni está a ponto de declarar-se a Zerlina, quando aparece Elvira que a adverte.
Entram Ana e Otávio e os quatro discutem. Elvira diz que Don Giovanni é um patife e traiçoeiro, enquanto Don Giovanni diz que ela está louca. Dona Ana reconhece Don Giovanni pela voz e quando o mesmo saí. Dona Ana passa mal e profere a Don Otávio que ele era o assassino de seu pai e que agora ele dom Otávio poderia cumprir seu juramento.
Don Giovanni tem intenção de convidar os aldeãos para uma festa e aumentar a sua lista de conquistas.
Nessa altura entra Masetto, ofendido com sua noiva, Zerlina. Mas Zerlina consegue que se reconcilie com ela. Os desejos de vingança de Masetto mostram-se ante o convite para a festa.
Otávio, Ana e Elvira, mascarados, pensam ir à festa atrapalhar Don Giovanni.
No baile toca-se à vez: um minueto (para os senhores), uma contradança (para os aldeãos) e uma dança alemã (que Leporello insiste em que Masetto dance ele).
Don Giovanni tenta de novo conquistar Zerlina e quando ela grita, os convidados escutam a gritaria e isso alerta Masetto  que percebe que Zerlina está em perigo. Ela entra no salão de festa e vai direto aos braços de seu noivo. Os mascarados (Dona Elvira, Dona Ana e Don Otávio) prestam sua solidariedade à moça em prantos e Don Giovanni entra por outra porta e com ele traz Leporello e o acusa de ser a causa dos gritos de Zerlida e de seu pranto. Diz que irá puní-lo de forma extrema. Dom Otávio saca uma pistola e a coloca na cabeça de Don Giovanni e os três retiram as mascaras e afirmam que ele é um tolo em pensar que os mesmos acreditariam naquela mentira criada por ele, e o acusam de seus crime. Então Leporello consegue por uma faca na mão de Don Giovanni e ele assusta os que o acusavam com a faca, enquanto Leporello derruba a pistola na confusão. Don Giovanni e Leporello fogem e são perseguidos pela turba de acusadores .

### Ato II
Don Giovanni muda de objetivo: sua presa é uma criada de Dona Elvira.
E para atingir seu propósito, troca de traje com Leporello.
Prepara agora outra cruel burla a Elvira, cantando debaixo da sua varanda uma apaixonada serenata, em que diz que a ama; quando se cala, Elvira recebe Leporello disfarçado de Don Giovanni e quando volta a estar só, começa a cantar para a criada, acompanhado de bandolim.
Chega Masetto com uns amigos, com o propósito de matar Don Giovanni. Mas este na obscuridade faz-se passar por Leporello, faz sua trama para afastassem de Masetto na procura, então o consegue com sua lábia ficar segurando as armas de fogo carregadas por Masetto e então o desfere golpes e chutes: deixando-no machucado e jogado no meio da rua.
Chega depois Zerlina e consola Masetto.
Elvira e o disfarçado Leporello encontram-se com Zerlina e Masetto e de seguida com Dona Ana e Otávio; pensando que Leporello é Don Giovanni, os quatro ameaçam-no, mas, para surpresa deles, Elvira defende-o e Leporello é obrigado a identificar-se.
Otávio confessa seu amor por Dona Ana e Elvira lamenta ter sido atraiçoada.
No cemitério, para onde haviam fugido, Don Giovanni e Leporello contemplam a estátua do Comendador.
Ouve-se de repente uma voz “do outro mundo”, a da estátua, que recrimina a conduta de Don Giovanni e promete vingança.
Leporello fica aterrorizado; mas Don Giovanni, impávido e audaz, convida a estátua a jantar com ele nessa noite. E o convite é aceito. Dona Ana roga ao seu prometido Otávio, que compreenda sua dor pela morte do pai e concorde em adiar a boda. Está Don Giovanni jantando alegremente em sua casa, enquanto uns músicos e algumas mulheres amenizam o ambiente.
Aparece Elvira suplicando a Don Giovanni que mude de vida, mas este responde com arrogância: “Vivam as mulheres, viva o bom vinho, sustento da glória e da humanidade!”
Quando sai, Elvira dá um espantoso grito por algo que viu lá fora.
E o mesmo sucede com Leporello quando sai a ver o que se passa: é a estátua do Comendador, disposta a cumprir o convite que lhe fez Don Giovanni.
O Comendador entra e diz a Don Giovanni que se arrependa, sem consegui-lo; então dá-lhe a mão e arrasta-o consigo até às chamas do inferno, enquanto se ouve um invisível coro de demónios.
Entram no castelo Dona Elvira, Dona Ana, Don Otávio, Zerlina e Masetto, todos com a ideia de vingança, mas Leporello diz-lhes que o Comendador se antecipou.
Todos agora decidem o seu futuro.
Elvira irá para um convento; Dona Ana guardará um ano de luto, antes de se casar com Don Otávio: Zerlina e Masetto celebram as bodas e Leporello procurará um novo mestre.
Todos, com alegria, dizem ao público que aprendam a lição com o destino de Don Giovanni: “A morte dos pérfidos é sempre igual à sua vida.”

## Orquestração
- 1 cravo (para recitativo secco)
- 1 bandolim
- 1 tímpano
- 2 flautas
- 2 oboés
- 2 clarinetas
- 2 fagotes
- 2 trompas
- 2 trompetes
- 3 trombones
- Instr. de cordas: violinos (primeiros e segundos), violas, violoncelos (para recitativo secco) e contrabaixos (para recitativo secco)

## Árias Famosas

### Ato I
- "Notte e giorno faticar…" - Leporello
- "Là ci darem la mano…" - Don Giovanni & Zerlina
- "Ah! chi mi dice mai…" - Donna Elvira
- "Madamina, il catalogo è questo…" - Leporello
- "Ah, fuggi il traditor…" - Donna Elvira
- "Ho capito, signor, si…" - Masetto
- "Fin ch'han dal vino…" - Don Giovanni
- "Batti, batti, o bel Masetto…" - Zerlina
- "Dalla sua pace…" - Don Ottavio
- "Don Ottavio…Or sai chi l'onore…" - Donna Anna

### Ato II
- "Deh, vieni alla finestra" - Don Giovanni
- "Meta di voi qua vadano" - Don Giovanni
- "Vedrai, carino" - Zerlina
- "Ah, pieta! Signori miei!" - Leporello
- "Il mio tesoro" - Don Ottavio
- "In quali…Mi tradi quell'alma ingrata" - Donna Elvira
- "Don Giovanni, a cenar teco" - Don Giovanni, Leporello & Commendatore
- "Troppo mi…Non mi dir" - Donna Anna

wikiname: ptwiki

title: Don Giovanni

in_language: pt

wikitext:
{{Título em itálico}}
{{mais fontes|data=setembro de 2011| angola=| arte=| Brasil=| ciência=| geografia=| música=| Portugal=| sociedade=|1=|2=|3=|4=|5=|6=}}
{{Info/Ópera
 |nome            = Don Giovanni
 |nomeportugues   = (personagem-título)
 |idioma          = [[língua italiana|Italiano]]
 |compositor      = [[Wolfgang Amadeus Mozart]]
 |libretista      = [[Lorenzo Da Ponte]]
 |enredo          = [[Drama cômico]]
 |atos            = 2
 |cenas           = 5
 |anodeestreia    = 1787
 |localdeestreia  = [[Praga]]
}}
'''''Don Giovanni''''' ([[Catálogo Köchel|K. 527]]; título completo {{Lang-it|''Il dissoluto punito, ossia il Don Giovanni''}}, lit. ''O [[Libertino (personagem)|Libertino]] Punido, ou [[Don Juan|Don Giovanni]]'') é uma [[ópera]] em dois [[Ato (música)|atos]] com música do [[compositor]] [[Áustria|austríaco]] [[Wolfgang Amadeus Mozart]] e [[libreto]] do autor [[Itália|italiano]] [[Lorenzo Da Ponte]]. Sua primeira apresentação foi realizada em [[Praga]], no Teatro di Praga, especializado em [[ópera italiana]] (atualmente chamado de [[Teatro dos Estamentos|Teatro dos Nobres]]), em 29 de outubro de [[1787 na música|1787]].<ref>O teatro é mencionado como 'Teatro di Praga' no libreto da estreia da obra, em 1787 (Deutsch 1965, 302–303); a respeito do nome atual do teatro, ver [http://www.narodni-divadlo.cz/Default.aspx?jz=en&dk=text.aspx&it=40&sb=0 "The Estates Theatre"], no site oficial do Teatro Nacional de Praga.</ref> O libreto de Da Ponte foi classificado, assim como muitos outros da época, como um ''[[dramma giocoso]]'', termo que descrevia uma obra que continha um misto de ação cômica e séria. Mozart classificou a obra em seu catálogo como uma ''"[[opera buffa]]"''. Embora por vezes seja ainda hoje em dia classificada como cômica, ela apresenta características de [[comédia]], [[melodrama]] e até mesmo elementos [[Sobrenatural|sobrenaturais]].

A obra, que tem um tempo de duração de aproximadamente duas horas e 45 minutos, é considerada uma das obras-primas da história das óperas. Seu tema, além de ter sido presente na obra de autores como Mozart e Da Ponte, também esteve presente em obras de outras figuras de extrema relevância na história cultural europeia, como [[E.T.A. Hoffmann]] e [[Søren Kierkegaard]].

Na medida em que constitui uma obra pertencente aos clássicos do repertório operístico, consta em décima posição na lista das óperas mais executadas em todo o mundo compilada pelo [[banco de dados]] ''[[online]]'' [[Operabase]].<ref>{{citar web |url=http://operabase.com/top.cgi?lang=en#opera |título=Opera Statistics |acessodata=27/09/2021 |publicado=Operabase}}</ref> Seu tema também inspirou diversos escritores e filósofos.

{{Áudio simples|Wolfgang Amadeus Mozart - Don Giovanni - Overtüre.ogg|Abertura da ópera Don Giovanni}}
[[Ficheiro:Max Slevogt Das Champagnerlied Don Giovanni Andrade.jpg|thumb|250px|[[Francisco d'Andrade]] como Don Giovanni canta a [[ária]] "Finch'han dal vino…" (pintura por [[Max Slevogt]], 1902)]]

== Personagens ==
{|
| '''Don Giovanni''', um inquietante nobre que seduz as donzelas prometendo casamento, mas as abandona||  || ||||[[barítono]] ou [[baixo]]
|-
| '''Leporello''', servo de Don Giovanni|||||| ||[[baixo-barítono]] ou baixo
|-
| '''Comendador''', pai de Donna Anna, assassinado por Don Giovanni ao tentar protegê-la do sedutor|| |||||| baixo ou [[baixo profundo]]
|-
| '''Donna Anna''', filha do Comendador|||||||| [[soprano lírico-dramático]]
|-
| '''Don Ottavio''', noivo de Donna Anna|||||| ||[[tenor]]
|-
| '''Donna Elvira''', nobre seduzida e abandonada por Don Giovanni|||||||| [[soprano]] ou  ''[[mezzosoprano]]''
|-
| '''Zerlina''', jovem, bela e inocente camponesa seduzida por Don Giovanni  |||||| ||soprano ou  ''mezzosoprano''
|-
| '''Masetto''', o noivo, muito ciumento, de Zerlina  |||| ||||barítono  ou baixo
|-
|'''Camponeses e camponesas''', amigos de  Masetto e Zerlina|||||| || [[Coro (música)|coro]]
|-
|'''Servos e guardas''' de  Donna Anna e Don Ottavio|||||| ||coro
|-
|'''Músicos''' de Don Giovanni|||||| ||coro
|-
|'''Demônios'''  chamados pela estátua do Comendador para arrastar Don Giovanni até o inferno|||||| ||coro
|}

== Sinopse ==
=== Ato I ===
[[Ficheiro:Max Slevogt Francisco d'Andrade as Don Giovanni.jpg|thumb|250px| O [[barítono]][[Francisco d'Andrade]] como Don Giovanni. Pintura de Max Slevogt.]]
''Exterior da casa de Dona Ana.''

Don Giovanni está lá dentro, mascarado e tentando seduzi-la .

Esperando fora e queixando-se das durezas do seu trabalho, está o criado de Don Giovanni, Leporello.

Aparece Don Giovanni, que sai apressadamente da casa de Dona Ana, que vem atrás dele tentando descobrir a identidade do mascarado sedutor.

Seu velho pai, o Comendador, sai também de dentro e bate-se com Don Giovanni; no duelo, o Comendador é morto de forma traiçoeira . Don Giovanni e Leporello fogem: Ana e seu noivo Don Otávio encontram o cadáver do Comendador.

Dona Ana faz Don Otávio jurar . pelo seu amor por ela . que vingará a morte do comendador.

Don Giovanni e Leporello estão na rua quando aparece uma mulher a cantar canção sobre o amante que a abandonou. Don Giovanni determina-se "consolá-la", mas ao acercar-se descobre que é Dona Elvira, de Burgos, aquela que abandonou.

Escapa dali e deixa a Leporello o cruel trabalho de obrigar Elvira a escutar a lista das conquistas de Don Giovanni.

''Numa aldeia próxima''

Dois camponeses, Masetto e Zerlina, vão casar-se. Chega Don Giovanni e encarrega Leporello de encontrar Masetto, enquanto ele tenta deslumbrar Zerlina com o seu aristocrático encanto. Don Giovanni está a ponto de declarar-se a Zerlina, quando aparece Elvira que a adverte.

Entram Ana e Otávio e os quatro discutem. Elvira diz que Don Giovanni é um patife e traiçoeiro, enquanto Don Giovanni diz que ela está louca. Dona Ana reconhece Don Giovanni pela voz e quando o mesmo saí. Dona Ana passa mal e profere a Don Otávio que ele era o assassino de seu pai e que agora ele dom Otávio poderia cumprir seu juramento.

Don Giovanni tem intenção de convidar os aldeãos para uma festa e aumentar a sua lista de conquistas.

Nessa altura entra Masetto, ofendido com sua noiva, Zerlina. Mas Zerlina consegue que se reconcilie com ela. Os desejos de vingança de Masetto mostram-se ante o convite para a festa.

Otávio, Ana e Elvira, mascarados, pensam ir à festa atrapalhar Don Giovanni.

No baile toca-se à vez: um [[minueto]] (para os senhores), uma contradança (para os aldeãos) e uma dança alemã (que Leporello insiste em que Masetto dance ele).

Don Giovanni tenta de novo conquistar Zerlina e quando ela grita, os convidados escutam a gritaria e isso alerta Masetto  que percebe que Zerlina está em perigo. Ela entra no salão de festa e vai direto aos braços de seu noivo. Os mascarados (Dona Elvira, Dona Ana e Don Otávio) prestam sua solidariedade à moça em prantos e Don Giovanni entra por outra porta e com ele traz Leporello e o acusa de ser a causa dos gritos de Zerlida e de seu pranto. Diz que irá puní-lo de forma extrema. Dom Otávio saca uma pistola e a coloca na cabeça de Don Giovanni e os três retiram as mascaras e afirmam que ele é um tolo em pensar que os mesmos acreditariam naquela mentira criada por ele, e o acusam de seus crime. Então Leporello consegue por uma faca na mão de Don Giovanni e ele assusta os que o acusavam com a faca, enquanto Leporello derruba a pistola na confusão. Don Giovanni e Leporello fogem e são perseguidos pela turba de acusadores .

=== Ato II ===
{{Mozart operas}}

Don Giovanni muda de objetivo: sua presa é uma criada de Dona Elvira.

E para atingir seu propósito, troca de traje com Leporello.

Prepara agora outra cruel burla a Elvira, cantando debaixo da sua varanda uma apaixonada [[serenata]], em que diz que a ama; quando se cala, Elvira recebe Leporello disfarçado de Don Giovanni e quando volta a estar só, começa a cantar para a criada, acompanhado de bandolim.

Chega Masetto com uns amigos, com o propósito de matar Don Giovanni. Mas este na obscuridade faz-se passar por Leporello, faz sua trama para afastassem de Masetto na procura, então o consegue com sua lábia ficar segurando as armas de fogo carregadas por Masetto e então o desfere golpes e chutes: deixando-no machucado e jogado no meio da rua.

Chega depois Zerlina e consola Masetto.

Elvira e o disfarçado Leporello encontram-se com Zerlina e Masetto e de seguida com Dona Ana e Otávio; pensando que Leporello é Don Giovanni, os quatro ameaçam-no, mas, para surpresa deles, Elvira defende-o e Leporello é obrigado a identificar-se.

Otávio confessa seu amor por Dona Ana e Elvira lamenta ter sido atraiçoada.

No cemitério, para onde haviam fugido, Don Giovanni e Leporello contemplam a estátua do Comendador.

Ouve-se de repente uma voz “do outro mundo”, a da estátua, que recrimina a conduta de Don Giovanni e promete vingança.

Leporello fica aterrorizado; mas Don Giovanni, impávido e audaz, convida a estátua a jantar com ele nessa noite. E o convite é aceito. Dona Ana roga ao seu prometido Otávio, que compreenda sua dor pela morte do pai e concorde em adiar a boda. Está Don Giovanni jantando alegremente em sua casa, enquanto uns músicos e algumas mulheres amenizam o ambiente.

Aparece Elvira suplicando a Don Giovanni que mude de vida, mas este responde com arrogância: “Vivam as mulheres, viva o bom vinho, sustento da glória e da humanidade!”
Quando sai, Elvira dá um espantoso grito por algo que viu lá fora.

E o mesmo sucede com Leporello quando sai a ver o que se passa: é a estátua do Comendador, disposta a cumprir o convite que lhe fez Don Giovanni.

O Comendador entra e diz a Don Giovanni que se arrependa, sem consegui-lo; então dá-lhe a mão e arrasta-o consigo até às chamas do inferno, enquanto se ouve um invisível coro de demónios.

Entram no castelo Dona Elvira, Dona Ana, Don Otávio, Zerlina e Masetto, todos com a ideia de vingança, mas Leporello diz-lhes que o Comendador se antecipou.

Todos agora decidem o seu futuro.

Elvira irá para um convento; Dona Ana guardará um ano de luto, antes de se casar com Don Otávio: Zerlina e Masetto celebram as bodas e Leporello procurará um novo mestre.

Todos, com alegria, dizem ao público que aprendam a lição com o destino de Don Giovanni: “A morte dos pérfidos é sempre igual à sua vida.”

== Orquestração ==
* 1 [[cravo]] (para [[Recitativo#Recitativo secco|recitativo secco]])
* 1 [[bandolim]]
* 1 [[tímpano]]
* 2 [[flauta]]s
* 2 [[oboé]]s
* 2 [[clarineta]]s
* 2 [[fagote]]s
* 2 [[trompa]]s
* 2 [[trompete]]s
* 3 [[trombone]]s
* [[Instrumento|Instr.]] de cordas: [[violino]]s (primeiros e segundos), [[viola]]s, [[violoncelo]]s (para [[Recitativo#Recitativo secco|recitativo secco]]) e [[contrabaixo]]s (para [[Recitativo#Recitativo secco|recitativo secco]])

== Árias Famosas ==
=== Ato I ===
* "Notte e giorno faticar…" - Leporello
* "Là ci darem la mano…" - Don Giovanni & Zerlina
* "Ah! chi mi dice mai…" - Donna Elvira
* "Madamina, il catalogo è questo…" - Leporello
* "Ah, fuggi il traditor…" - Donna Elvira
* "Ho capito, signor, si…" - Masetto
* "Fin ch'han dal vino…" - Don Giovanni
* "Batti, batti, o bel Masetto…" - Zerlina
* "Dalla sua pace…" - Don Ottavio
* "Don Ottavio…Or sai chi l'onore…" - Donna Anna

=== Ato II ===
* "Deh, vieni alla finestra" - Don Giovanni
* "Meta di voi qua vadano" - Don Giovanni
* "Vedrai, carino" - Zerlina
* "Ah, pieta! Signori miei!" - Leporello
* "Il mio tesoro" - Don Ottavio
* "In quali…Mi tradi quell'alma ingrata" - Donna Elvira
* "Don Giovanni, a cenar teco" - Don Giovanni, Leporello & Commendatore
* "Troppo mi…Non mi dir" - Donna Anna

{{referências}}

== Ligações externas ==
* {{Link||2=http://213.188.106.66/serie41.htm |3=Áudio da ópera para ser baixado}}
*[https://issuu.com/santamarcelinacultura/docs/libreto_v2 Libreto Bilíngue de Don Giovanni, na tradução de Irineu Franco Perpétuo]
*[https://www.youtube.com/watch?v=XIY63-5K6mk&t=3715s Gravação da Opera exibida no Theatro São Pedro, em vídeo]
*[https://www.youtube.com/watch?v=zC86WVAJlgc Aula de Alexandre Innecco: para gostar de Don Giovanni.]

{{Don Juan}}
{{Portal3|Música}}

[[Categoria:Óperas em italiano]]
[[Categoria:Óperas de Wolfgang Amadeus Mozart]]

title: (personagem-título)

Idioma original: Italiano

Compositor: Wolfgang Amadeus Mozart

Libretista: Lorenzo Da Ponte

Tipo do enredo: Drama cômico

Local de estreia: Praga


text:
# Жілберту Мілош
Жілберту Мілош (30 жовтня 1963, Сан-Паулу) – бразильський шахіст, гросмейстер від 1988 року.

## Шахова кар'єра
Неодноразово брав участь у фіналах чемпіонатів Бразилії, здобувши 12 медалей: 6 золотих (1984, 1985, 1986, 1989, 1994, 1995), 4 срібні (1981, 2004, 2005, 2009), а також 2 бронзові (2006, 2007). 1987 року поділив 1-ше місце в Сантьяго, a 1988-го переміг у Буенос-Айресі (разом з Сеноном Франко Окампосом). 2000 року поділив 1-ше місце (разом з Юрієм Круппою) у Каппель-ла-Гранд, а також досягнув значного успіху, посівши 3-тє місце на першому кубку світу ФІДЕ у Шеньяні (в півфінальному матчі поступився Євгенові Бареєву). У 2002 році святкував перемогу на турнірі за швейцарською системою у Серра-Негра. 2003 року посів 3-тє місце на турнірі, що відбувся в Сантусі, a наступного року поділив у тому самому місті 2-ге місце. У 2005 році поділив 2-ге місце (позаду Лазаро Брузона) на третьому континентальному чемпіонаті Організації Американських Держав, який відбувся в Буенос-Айресі, а також переміг на зональному турнірі (відбору до чемпіонату світу) в Сан-Паулу. 2006 року посів 1-ше місце в Гуарапуаві, a у 2007 році знову святкував перемогу (разом з Рафаелем Лейтаном) на зональному турнірі. 2008 року поділив 1-ше місце в Сан-Паулу (двічі – з Рафаелем Лейтоном а також Жао Жонг-Юанем) i Сантосі (з Сандро Мареко). У 2009 році здобув бронзову медаль чемпіонату Америки.
Між 1982 і 2010 роками десять разів представляв свою країну на шахових олімпіадах (зокрема 5 разів на першій шахівниці). У 1997–2004 роках брав участь у чемпіонатах світу ФІДЕ, які проходили за нокаут-системою. Найкращі результати показав у Гронінгені (1997) та Лас-Вегасі (1999), в обох випадках пройшовши до 3-го кола.
Найвищий рейтинг Ело в кар'єрі мав станом на 1 жовтня 2000 року, досягнувши 2644 пункти посідав тоді 38-ме місце в світовій класифікації ФІДЕ, водночас посідав 1-ше місце бразильськийch шахістів.

title: Жілберту Мілош

wikitext:
{{Картка:Шахіст
 | ім'я               = Жілберту Мілош
 | оригінал імені     = Gilberto Milos
 | зображення         =
 | розмір_зображення  =
 | підпис_зображення  =
 | країна             = {{BRA}}
 | дата_народження    = 30.10.1963
 | місце_народження   = [[Сан-Паулу]]
 | дата_смерті        =
 | місце_смерті       =
 | національність     =
 | титул              = [[Міжнародний майстер]] (1984), [[Гросмейстер (шахи)|Гросмейстер]] (1988)
 | теперішній_рейтинг = 2575 (жовтень 2017)
 | піковий_рейтинг    = 2644 (жовтень 2000)
 | нагороди           =
 }}

'''Жілберту Мілош''' ([[30 жовтня]] [[1963]], [[Сан-Паулу]]) – [[Bразівlia|бразильський]] [[Шахи|шахіст]], [[Гросмейстер (шахи)|гросмейстер]] від 1988 року.

== Шахова кар'єра ==
Неодноразово брав участь у фіналах [[Чемпіонат Бразилії з шахів|чемпіонатів Бразилії]], здобувши 12 медалей: 6 золотих (1984, 1985, 1986, 1989, 1994, 1995), 4 срібні (1981, 2004, 2005, 2009), а також 2 бронзові (2006, 2007)<ref>{{Cite web |url=http://www.brasilbase.pro.br/b.php |title=BrasilBase: Campeonatos Brasileiros |accessdate=30 жовтня 2017 |archive-date=2 листопада 2014 |archive-url=https://web.archive.org/web/20141102111915/http://www.brasilbase.pro.br/b.php }}</ref>. [[1987 у шахах|1987]] року поділив 1-ше місце в [[Сантьяго]], a [[1988 у шахах|1988-го]] переміг у [[Буенос-Айрес]]і (разом з [[Сенон Франко Окампос|Сеноном Франко Окампосом]])<ref>{{Cite web |url=http://www.fundacionkonex.org/fundacion_konex_deporte_ajedrez |title=La Fundación Konex y el Deporte: Ajedrez |accessdate=30 жовтня 2017 |archive-date=5 березня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160305071215/http://www.fundacionkonex.org/fundacion_konex_deporte_ajedrez }}</ref>. [[2000 у шахах|2000]] року поділив 1-ше місце (разом з [[Круппа Юрій Миколайович|Юрієм Круппою]]) у [[Каппель-ла-Гранд (шаховий турнір)|Каппель-ла-Гранд]], а також досягнув значного успіху, посівши 3-тє місце на першому [[Кубок світу з шахів 2000|кубку світу ФІДЕ]] у [[Шеньян]]і (в півфінальному матчі поступився [[Бареєв Євген Ільгизович|Євгенові Бареєву]])<ref>{{Cite web |url=http://www.theweekinchess.com/html/twic305.html#2 |title=1st ФІДЕ World Cup |accessdate=30 жовтня 2017 |archive-date=10 квітня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160410143252/http://theweekinchess.com/html/twic305.html#2 }}</ref>. У [[2002 у шахах|2002]] році святкував перемогу на турнірі за [[Швейцарська система|швейцарською системою]] у [[Серра-Негра]]. [[2003 у шахах|2003]] року посів 3-тє місце на турнірі, що відбувся в [[Сантус (Сан-Паулу)|Сантусі]], a наступного року поділив у тому самому місті 2-ге місце. У [[2005 у шахах|2005]] році поділив 2-ге місце (позаду [[Лазаро Брузон]]а) на третьому континентальному чемпіонаті [[Організація Американських Держав|Організації Американських Держав]], який відбувся в Буенос-Айресі, а також переміг на зональному турнірі (відбору до чемпіонату світу) в Сан-Паулу. [[2006 у шахах|2006]] року посів 1-ше місце в [[Гуарапуава|Гуарапуаві]], a у [[2007 у шахах|2007]] році знову святкував перемогу (разом з [[Рафаель Лейтан|Рафаелем Лейтаном]]) на зональному турнірі. 2008 року поділив 1-ше місце в Сан-Паулу (двічі – з Рафаелем Лейтоном а також [[Жао Жонг-Юань|Жао Жонг-Юанем]]) i Сантосі (з [[Сандро Мареко]]). У 2009 році здобув бронзову медаль [[Чемпіонат Америки з шахів|чемпіонату Америки]]<ref>{{Cite web |url=http://www.brasilbase.pro.br/wca2009c.htm |title=6° Campeonato Continental 2009 |accessdate=30 жовтня 2017 |archive-date=25 січня 2018 |archive-url=https://web.archive.org/web/20180125202855/http://www.brasilbase.pro.br/wca2009c.htm }}</ref>.

Між 1982 і 2010 роками десять разів представляв свою країну на [[Шахова олімпіада|шахових олімпіадах]] (зокрема 5 разів на першій шахівниці)<ref>{{Cite web |url=http://www.olimpbase.org/players/cwamsa4f.html |title=OlimpBase |accessdate=30 жовтня 2017 |archive-date=26 лютого 2019 |archive-url=https://web.archive.org/web/20190226234146/http://www.olimpbase.org/players/cwamsa4f.html }}</ref><ref>{{Cite web |url=http://www.chess-results.com/tnr36795.aspx?art=20&fed=BRA&lan=3&flag=30&m=-1&wi=1000 |title=39th Olympiad Khanty-Mansiysk 2010 |accessdate=30 жовтня 2017 |archive-date=7 листопада 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20171107061054/http://www.chess-results.com/tnr36795.aspx?art=20&fed=BRA&lan=3&flag=30&m=-1&wi=1000 }}</ref>. У 1997–2004 роках брав участь у [[Чемпіонат світу з шахів|чемпіонатах світу ФІДЕ]], які проходили за [[Нокаут-система|нокаут-системою]]. Найкращі результати показав у [[Гронінген]]і (1997)<ref>{{Cite web |url=http://www.mark-weeks.com/chess/9798$cix.htm |title=World Chess Championship 1997 ФІДЕ Knockout Matches |accessdate=30 жовтня 2017 |archive-date=18 липня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160718062318/http://www.mark-weeks.com/chess/9798$cix.htm }}</ref> та [[Лас-Вегас]]і (1999)<ref>{{Cite web |url=http://www.mark-weeks.com/chess/9899$wix.htm |title=World Chess Championship 1999 ФІДЕ Knockout Matches |accessdate=30 жовтня 2017 |archive-date=20 червня 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20170620211332/http://www.mark-weeks.com/chess/9899$wix.htm }}</ref>, в обох випадках пройшовши до 3-го кола.

Найвищий [[рейтинг Ело]] в кар'єрі мав станом на 1 жовтня 2000 року, досягнувши 2644 пункти посідав тоді 38-ме місце в світовій класифікації [[ФІДЕ]], водночас посідав 1-ше місце бразильськийch шахістів<ref>{{Cite web |url=http://ratings.fide.com/top_files.phtml?id=2100029 |title=Top lists records: Milos, Gilberto |accessdate=30 жовтня 2017 |archive-date=7 листопада 2017 |archive-url=https://web.archive.org/web/20171107060831/http://ratings.fide.com/top_files.phtml?id=2100029 }}</ref>.

== Примітки ==
{{примітки}}

== Література ==
* [[ChessBase]] Megabase 2007
* [http://www.brasilbase.pro.br/jmilos.php Milos' Chess Career] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20150923194344/http://www.brasilbase.pro.br/jmilos.php |date=23 вересня 2015 }} {{ref-pt}}

== Посилання ==
{{Шахові посилання| ім'я = Жілберту Мілоша
| fideId = 2100029
| chessgamesId = 46575
| 365chess = Gilberto_Milos
| olimp = cwamsa4f
| olimp2 = cwamsa4f
| olimp3 = }}
* [http://www.flickr.com/photos/byschein/4494441948/ Жілберту Мілош on Flickr] {{ref-en}}

{{DEFAULTSORT:Мілош, Жілберту}}
[[Категорія:Шахові гросмейстери]]
[[Категорія:Бразильські шахісти]]
[[Категорія:Уродженці Сан-Паулу]]

title: Жілберту Мілош

Оригінал імені: Gilberto Milos

Країна: Бразилія

Народження: 30 жовтня 1963 (61 рік) · Сан-Паулу

Титул: Міжнародний майстер (1984), Гросмейстер (1988)


text:
# Centaurea armena
Centaurea armena là một loài thực vật có hoa trong họ Cúc. Loài này được Boiss. mô tả khoa học đầu tiên năm 1875.

wikiname: viwiki

title: Centaurea armena

in_language: vi

wikitext:
{{tiêu đề nghiêng}}
{{Bảng phân loại
| name =''Centaurea armena''
| status =
| status_system =
| status_ref =
| image =
| image_caption=
| regnum = [[Thực vật|Plantae]]
| unranked_divisio = [[Thực vật có hoa|Angiospermae]]
| unranked_classis = [[Thực vật hai lá mầm thật sự|Eudicots]]
| ordo = [[Bộ Cúc|Asterales]]
| familia = [[Họ Cúc|Asteraceae]]
| genus = ''[[Centaurea]]''
| species = '''''C. armena'''''
| binomial = ''Centaurea armena''
| binomial_authority = [[Pierre Edmond Boissier|Boiss.]], 1875
}}
'''''Centaurea armena''''' là một loài [[thực vật có hoa]] trong [[họ Cúc]]. Loài này được Boiss. mô tả khoa học đầu tiên năm 1875.<ref>{{chú thích web|url=http://www.theplantlist.org/tpl1.1/record/gcc-144408| title=''Centaurea armena''|access-date =ngày 4 tháng 6 năm 2013| author=The Plant List | year =2010}}</ref>

==Chú thích==
{{tham khảo|30em}}

==Liên kết ngoài==
{{Thể loại Commons|Centaurea armena}}
{{Wikispecies|Centaurea armena}}

[[Thể loại:Centaurea]]
[[Thể loại:Thực vật được mô tả năm 1875]]

{{Cardueae-stub}}

title: Phân loại khoa học

Giới (regnum): Plantae

(không phân hạng): Angiospermae Eudicots

Bộ (ordo): Asterales

Họ (familia): Asteraceae

Chi (genus): Centaurea

Loài (species): C. armena

title: Danh pháp hai phần

Danh pháp hai phần: Centaurea armena · Boiss., 1875


text:
# Eumedonia perversa
Eumedonia perversa är en fjärilsart som beskrevs av Schultz 1906. Eumedonia perversa ingår i släktet Eumedonia och familjen juvelvingar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

wikiname: svwiki

title: Eumedonia perversa

in_language: sv

wikitext:
{{robotskapad|Lsjbot|fjärils|datum=2013-06}}
{{Taxobox
| name = ''Eumedonia perversa''
| status =
| image =
| image_caption =
| domain_sv =
| domain =
| regnum_sv = [[Djur]]
| regnum = Animalia
| phylum_sv = [[Leddjur]]
| phylum = Arthropoda
| classis_sv = [[Egentliga insekter]]
| classis = Insecta
| ordo_sv = [[Fjärilar]]
| ordo = Lepidoptera
| familia_sv = [[Juvelvingar]]
| familia = Lycaenidae
| genus_sv =
| genus = [[Eumedonia]]
| species_sv =
| species = '''Eumedonia perversa'''
| taxon = Eumedonia perversa
| taxon_authority = [[Schultz (auktor)|Schultz]] 1906
| range_map =
| range_map_caption = Utbredningsområde
| image2 =
| image2_caption =
| subphylum = Hexapoda
| subphylum_sv = [[Sexfotingar]]
| superfamilia = [[Papilionoidea]]
| superfamilia_sv =
| synonyms =
}}

'''''Eumedonia perversa'''''<ref name = "COL"/> är en [[fjärilar|fjärils]]art som beskrevs av [[Schultz (auktor)|Schultz]] 1906. ''Eumedonia perversa'' ingår i [[släkte]]t ''[[Eumedonia]]'' och [[familj (biologi)|familjen]] [[juvelvingar]].<ref name = "COL"/><ref name = "source"/> Inga [[underart]]er finns listade i [[Catalogue of Life]].<ref name = "COL"/>

== Källor ==
<references>
<ref name="COL">{{webbref|url=http://www.catalogueoflife.org/services/res/2011AC_26July.zip |titel=Species 2000 & ITIS Catalogue of Life: 2011 Annual Checklist. |hämtdatum=24 september 2012 |författare=Bisby F.A., Roskov Y.R., Orrell T.M., Nicolson D., Paglinawan L.E., Bailly N., Kirk P.M., Bourgoin T., Baillargeon G., Ouvrard D. (red.) |datum=2011 |verk= |utgivare=Species 2000: Reading, UK. |arkivurl=https://web.archive.org/web/20120618223324/http://www.catalogueoflife.org/services/res/2011AC_26July.zip |arkivdatum=18 juni 2012 }}</ref>
<ref name = "source">''LepIndex: The Global Lepidoptera Names Index''. Beccaloni G.W., Scoble M.J., Robinson G.S. & Pitkin B., 2005-06-15</ref>
</references>

[[Kategori:Juvelvingar]]
[[Kategori:Eumedonia|perversa]]

title: Systematik

Domän: Eukaryoter · Eukaryota

Rike: Djur · Animalia

Stam: Leddjur · Arthropoda

Understam: Sexfotingar · Hexapoda

Klass: Egentliga insekter · Insecta

Ordning: Fjärilar · Lepidoptera

Överfamilj: Papilionoidea

Familj: Juvelvingar · Lycaenidae

Släkte: Eumedonia

Art: Eumedonia perversa

title: Vetenskapligt namn

Vetenskapligt namn: Hitta fler artiklar om djur med Djurportalen

Auktor: Schultz 1906


text:
# آرثر كوبر
آرثر كوبر (بالإنجليزية: Arthur Cooper) (16 مارس 1921 في المملكة المتحدة - 1 يناير 2008) هو لاعب كرة قدم بريطاني (وحمل سابقاً جنسية المملكة المتحدة لبريطانيا العظمى وأيرلندا) في مركز الوسط. لعب مع بورت فايل.

wikiname: arwiki

title: آرثر كوبر

in_language: ar

wikitext:
{{يتيمة|تاريخ=أكتوبر 2018}}
{{صندوق معلومات سيرة كرة قدم
| تاريخ_الميلاد = {{تاريخ الميلاد|1921|03|16|df=y}}
| مركز = [[لاعب وسط (كرة القدم)|وسط]]
| سنوات_الشباب1 =
| أندية_الشباب1 = Shelton St. Mark's
| سنوات_الشباب2 =
| أندية_الشباب2 = Shelton Labour Club
| سنوات1 = 1941–1947
| أندية1 = [[بورت فايل]]
| مباريات1 = 4
| أهداف1 = 0
| مجموع_أهداف = 0
| مجموع_مباريات = 4
}}
'''آرثر كوبر''' {{إنج|Arthur Cooper}} ([[16 مارس]] [[1921]] في [[المملكة المتحدة]] - [[1 يناير]] [[2008]]) هو [[لاعب كرة قدم]] [[المملكة المتحدة|بريطاني]] (وحمل سابقاً جنسية [[المملكة المتحدة لبريطانيا العظمى وأيرلندا]]) في [[مركز (كرة القدم)|مركز]] [[لاعب وسط (كرة القدم)|الوسط]].<ref>{{استشهاد بكتاب|الأخير=Kent|الأول=Jeff|عنوان=Port Vale Personalities|ناشر=Witan Books|صفحة=66|سنة=1996|isbn=0-9529152-0-0|مسار= https://www.amazon.ca/Port-Vale-Personalities-Jeff-Kent/dp/0952915200|مسار أرشيف= https://web.archive.org/web/20130921054521/http://www.amazon.ca/Port-Vale-Personalities-Jeff-Kent/dp/0952915200|تاريخ أرشيف=2013-09-21}}</ref> لعب مع [[بورت فايل]].

== مراجع ==
{{مراجع}}

== وصلات خارجية ==
{{شريط بوابات|أعلام|المملكة المتحدة|كرة القدم}}

{{بذرة لاعب وسط كرة قدم بريطاني}}

[[تصنيف:لاعبو وسط كرة قدم رجالية]]
[[تصنيف:رياضيون من ستوك أون ترينت]]
[[تصنيف:لاعبو بورت فايل]]
[[تصنيف:لاعبو دوري الدرجة الأولى الإنجليزي]]
[[تصنيف:لاعبو كرة قدم إنجليز]]
[[تصنيف:لاعبو كرة قدم من ستوك أون ترينت]]
[[تصنيف:مواليد 1921]]
[[تصنيف:وفيات 2008]]

title: معلومات شخصية

مواطنة: المملكة المتحدة · المملكة المتحدة لبريطانيا العظمى وأيرلندا (–12 أبريل 1927)

مركز اللعب: وسط

title: مسيرة الشباب

سنوات: فريق

title: المسيرة الاحترافية1

سنوات: فريق · م. · (هـ.)

بورت فايل · 4 · (0)

المسيرة الاحترافية1: 1 عدد مرات الظهور مع الأندية وعدد الأهداف تحسب للدوري المحلي فقط

المسيرة الاحترافية1: تعديل مصدري - تعديل