text:
# Ladock
 (septembre 2023).
Ladock est une paroisse civile et un village des Cornouailles, en Angleterre.

title: Ladock

wikitext:
{{ébauche|localité anglaise}}
{{orphelin|date=septembre 2023}}
{{Infobox Localité
 | géolocalisation = Royaume-Uni/Angleterre
}}

'''Ladock''' est une [[paroisse civile (Royaume-Uni)|paroisse civile]] et un village des [[Cornouailles]], en [[Angleterre]].

== Notes et références ==
{{Traduction/Référence|en|Ladock|1151068765}}
{{Références}}{{…}}

== Liens externes ==

{{Autres projets | commons = Category:Ladock}}

{{Liens}}

{{Portail|Angleterre}}

[[Catégorie:Village en Cornouailles]]
[[Catégorie:Paroisse civile en Cornouailles]]

title: Géographie

Pays: Royaume-Uni

Nation constitutive: Angleterre

Région: Angleterre du Sud-Ouest

Comté cérémonial: Cornouailles (d)

Zone: Cornouailles (en)

title: Démographie

title: Fonctionnement

Statut: Village, paroisse civile

title: Identifiants


text:
# .gr
.grは、ギリシャの国別コードトップレベルドメイン(ccTLD)である。登録は認定登録機関によって処理される。ギリシャ文字のドメイン名も登録可能である。

## セカンドレベルドメイン
公式のセカンドレベルドメインは、以下の8つである。
- com.gr: 商用
- edu.gr: 教育機関
- net.gr: インターネットサービスプロバイダ(ISP)とネットワークプロバイダ
- org.gr: 非営利団体
- gov.gr: 政府機関専用
- mil.gr: 軍事目的専用
- mod.gr: 国防省（英語版）
- sch.gr: 地方教育当局、学校、初等・中等教育、コミュニティ教育

サードレベルドメイン登録を提供しているレジストラに属する、他の公式ではないセカンドレベルドメインがいくつかある。
- co.gr: 商用（ごくまれ）[2]

## 国際化ccTLD
ギリシャは、ギリシャ文字で構成されたドメイン名について、国際化国別コードトップレベルドメイン(IDN ccTLD) .ελ（大文字で.ΕΛ）を申請した。2011年4月、ICANNはこれを拒否した。大文字の.ΕΛがラテン文字の.EAと視覚的に似ていたためである。.eaはTLDの割当はないが、"EA"はISO 3166-1 alpha-2においてセウタとメリリャのために予約されている。
2014年、ICANNはギリシャによるドメイン .ελの使用を許可することを決定した。2015年10月、このトップドメインの権利はギリシャに譲渡された。このトップレベルドメインは、2018年7月10日にインターネット上で運用可能になった。
最初の3か月は、すでに.grの下に保持されているドメインについてラテン文字・ギリシャ文字およびラテン文字をギリシャ文字に置換したドメインについて、.grの下のドメインの保有者のみが取得できた。3か月後（2018年10月）、この制限はなくなった。
ギリシャや欧州連合がドメイン.ευを欧州連合(EU)のために使用する計画もある。これは、EUのドメインである.euと視覚的に非常に似ているため、拒否された。

wikiname: jawiki

title: .gr

in_language: ja

wikitext:
{{TLD
|name=.gr
|background=#CCF
|introduced=1989年
|type=[[国別コードトップレベルドメイン]]
|status=利用可
|registry=[[FORTH-ICS]]
|sponsor=[[Foundation for Research & Technology - Hellas|FORTH]]
|intendeduse={{GRE}}に関係する団体、個人
|actualuse=ギリシャでは一般的に使われている。
|restrictions=[[セカンドレベルドメイン]]と.com.grドメインは制限なく登録できる。一部の特定のサブドメインにはいくつかの制限が適用される。
|structure=登録は、直接にセカンドレベルで、またはいくつかのセカンドレベルドメインのサブドメインとして登録される。
|document=[https://grweb.ics.forth.gr/tomcat-docs/717-B-2005.pdf Rules & regulations] (el)
|disputepolicy=
|website=[https://grweb.ics.forth.gr/public/ .gr Registry]
|dnssec=yes
}}
{{TLD
|name=.ελ
|background=#CCF
|introduced=2015年<ref>{{cite web | url=https://www.fpress.gr/texnologia/story/30945/h-ellada-katoxyrose-tin-elliniki-katalixi-el-sto-internet | title=Η Ελλάδα κατοχύρωσε την ελληνική κατάληξη .ελ στο ίντερνετ|access-date=2019-02-18}}</ref>|
type=[[国際化国別コードトップレベルドメイン]]
|status=利用可
|registry=
|sponsor=
|intendeduse={{GRE}}に関係する団体、個人
|actualuse=ギリシャでは一部で使われている。
|restrictions=セカンドレベルドメインはギリシャ文字である必要がある。
|structure=
|document=
|disputepolicy=
|website=
|dnssec=
}}

'''.gr'''は、[[ギリシャ]]の[[国別コードトップレベルドメイン]](ccTLD)である。登録は認定登録機関によって処理される。[[ギリシャ文字]]のドメイン名も登録可能である。

==セカンドレベルドメイン==
公式のセカンドレベルドメインは、以下の8つである。
* '''com.gr''': 商用
* '''edu.gr''': 教育機関
* '''net.gr''': インターネットサービスプロバイダ(ISP)とネットワークプロバイダ
* '''org.gr''': 非営利団体
* '''gov.gr''': 政府機関専用
* '''mil.gr''': 軍事目的専用
* '''mod.gr''': {{仮リンク|国防省 (ギリシャ)|en|Ministry of Defence (Greece)|label=国防省}}
* '''sch.gr''': 地方教育当局、学校、初等・中等教育、コミュニティ教育

サードレベルドメイン登録を提供しているレジストラに属する、他の公式ではないセカンドレベルドメインがいくつかある。

* '''co.gr''': 商用（ごくまれ）<ref>http://www.inethellas.co.gr</ref>

==国際化ccTLD==
ギリシャは、ギリシャ文字で構成されたドメイン名について、[[国際化国別コードトップレベルドメイン]](IDN ccTLD) .ελ（大文字で.ΕΛ）を申請した。2011年4月、[[ICANN]]はこれを拒否した。大文字の.ΕΛがラテン文字の.EAと視覚的に似ていたためである。.eaはTLDの割当はないが、"EA"は[[ISO 3166-1 alpha-2]]において[[セウタ]]と[[メリリャ]]のために予約されている<ref>[https://domainincite.com/4066-greek-idn-blocked-due-to-non-existent-domain Greek IDN blocked due to non-existent domain]</ref>。

2014年、ICANNはギリシャによるドメイン .ελの使用を許可することを決定した<ref name=cctld_second_review>{{Cite web |url=https://www.icann.org/resources/pages/epsrp-reports-2014-10-14-en |title=ccTLD applicants who have requested the second and final review |access-date=2015-06-17 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160304115551/https://www.icann.org/resources/pages/epsrp-reports-2014-10-14-en |archive-date=2016-03-04 |dead-url=yes |df= }}</ref>。2015年10月、このトップドメインの権利はギリシャに譲渡された<ref>[https://www.iana.org/reports/2015/greece-report-20151005.html Report on the Delegation of the .ελ (“el”) domain representing Greece in Greek script to ICS-FORTH GR]</ref>。このトップレベルドメインは、2018年7月10日にインターネット上で運用可能になった<ref>[https://www.eett.gr/opencms/opencms/EETT/FAQS/DomainNames/FAQ_kataxoroumenon.html Συχνές Ερωτήσεις για Καταχωρούμενους]</ref>。

最初の3か月は、すでに.grの下に保持されているドメインについてラテン文字・ギリシャ文字およびラテン文字をギリシャ文字に置換したドメインについて、.grの下のドメインの保有者のみが取得できた<ref name=domainpulse>[http://www.domainpulse.com/2018/07/06/gr-launches-idn-cctld-on-10-july/ .GR Launches .ελ on 10 July]</ref>。3か月後（2018年10月）、この制限はなくなった。

ギリシャや[[欧州連合]]がドメイン.ευを欧州連合(EU)のために使用する計画もある<ref>[https://www.fpress.gr/texnologia/story/30945/h-ellada-katoxyrose-tin-elliniki-katalixi-el-sto-internet Η Ελλάδα κατοχύρωσε την ελληνική κατάληξη .ελ στο ίντερνετ] (in Greek)</ref>。これは、EUのドメインである[[.eu]]と視覚的に非常に似ているため、拒否された。

==脚注==
{{Reflist}}

==外部リンク==
* [https://www.iana.org/domains/root/db/gr.html IANA .gr whois information]
* [https://grweb.ics.forth.gr/ .gr registry website]
* [https://web.archive.org/web/20170924222532/https://grweb.ics.forth.gr/public/whois.jsp?lang=en Whois .gr domain name.]
* [http://inethellas.co.gr/diadikasies.php co.gr registration policies]
* [https://www.domain.gr.com/ www.domain.gr.com CentralNic's .GR.COM Alternative Domain Names Registry]

{{CcTLD}}

{{デフォルトソート:Gr}}
[[Category:国別コードトップレベルドメイン]]
[[Category:ギリシャの電気通信]]
[[Category:ギリシャのインターネット]]

[[sv:Toppdomän#G]]

title: .gr

TLDの種類: 国別コードトップレベルドメイン

現在の状態: 利用可

管理団体: FORTH-ICS

後援組織: FORTH

利用地域: ギリシャに関係する団体、個人

使用状況: ギリシャでは一般的に使われている。

登録の制限: セカンドレベルドメインと.com.grドメインは制限なく登録できる。一部の特定のサブドメインにはいくつかの制限が適用される。

関連文書: Rules & regulations (el)

ウェブサイト: .gr Registry

DNSSEC: yes

title: .ελ

TLDの種類: 国際化国別コードトップレベルドメイン

利用地域: ギリシャに関係する団体、個人

使用状況: ギリシャでは一部で使われている。

登録の制限: セカンドレベルドメインはギリシャ文字である必要がある。


text:
# NSU 6/30 PS
Der NSU 6/30 PS war ein PKW der Mittelklasse, den die Neckarsulmer Fahrzeugwerke Aktiengesellschaft im Jahre 1928 bauten. Er war das aus dem Rennwagen 6/60 PS Kompressor entwickelte Serienmodell.
Der wassergekühlte Motor war ein Sechszylinder-Reihenmotor, mit einem Hubraum von 1567 cm³ (Bohrung × Hub = 60,8 × 99 mm), der 30 PS (22 kW) bei 3000/min leistete. Dieser Motor hatte eine vierfach gelagerte Kurbelwelle, Batteriezündung, Druckumlaufschmierung und stehende Ventile in einem L-Zylinderkopf. Der Kraftstofftank lag hinten. Der Kraftstoff wurde durch Unterdruck nach vorne in den Vergaser gefördert. Die Motorkraft wurde über eine Lamellenkupplung im Ölbad, ein Dreiganggetriebe mit Mittelschaltung und eine Kardanwelle auf die Hinterräder übertragen. Der Radstand der Wagen betrug 2815 mm, ihre Spurweite 1250 mm und ihr Gewicht 1040 kg. Die Höchstgeschwindigkeit lag bei etwa 85 km/h.
NSU fertigte die Sechszylinderwagen im neuen Zweigwerk in Heilbronn. Dort entstanden auch die Karosserien für den 4-sitzigen Tourenwagen, die 4-sitzige Limousine und den Roadster mit 2+2 Sitzen. Die Karosserien für die Ganzstahllimousine kamen von Ambi-Budd in Berlin, die für den 2-sitzigen Roadster und das 2-sitzige Cabriolet von  Schebera, Drauz oder den Karosseriewerken Weinsberg.
Im Oktober 1928 löste das stärker motorisierte Modell 7/34 PS den 6/30 PS ab.

## Rekordfahrten
1928 legte ein NSU 6/30 PS auf dem Nürburgring innerhalb von 18 Tagen und Nächten ohne Unterbrechung und ohne Panne eine Strecke von 20.000 km zurück. 1930 führte der ADAC eine Langstreckenfahrt für kompressorlose Tourenwagen über 8 Stunden auf der gleichen Strecke durch. NSU nahm mit einem Modell 6/30 PS strafpunktfrei an dieser Fahrt teil und erhielt dafür den Teampreis „Große goldene Medaille“ mit Ehrendiplom.

wikiname: dewiki

title: NSU 6/30 PS

in_language: de

wikitext:
{{Infobox PKW-Modell
| Marke      = [[NSU Motorenwerke|NSU]]
| Modell     = 6/30 PS
| Bild       = Neckarsulm-AudiForum-NSU-6-30.jpg
| Bild zeigt = NSU 6/30 PS Limousine
| von        = 1928
| bis        = 1928
| Klasse     = [[Mittelklasse]]
| Versionen  = [[Tourenwagen (Automobilbauart)|Tourenwagen]], [[Limousine]], [[Landaulet]], [[Cabriolet]], [[Roadster]]
| Motoren    = [[Ottomotor]]:<br>1,6 Liter (22 kW)<ref name=NSUStory>Peter Schneider: ''Die NSU-Story''. 1. Auflage. Motorbuch Verlag, Stuttgart 2012. ISBN 978-3-613-03397-9. S. 63–67, 344–345</ref>
| Länge      = 4060–4180<ref name=NSUStory/>
| Breite     = 1550<ref name=NSUStory/>
| Höhe       = 1560<ref name=NSUStory/>
| Radstand   = 2815<ref name=NSUStory/>
| Gewicht    = 1040<ref name=NSUStory/>
| Vorgänger  = [[NSU 6/60 PS Kompressor|6/60 PS Kompressor]]
| Nachfolger = [[NSU 7/34 PS|7/34 PS]]
}}
Der '''NSU 6/30 PS''' war ein PKW der [[Mittelklasse]], den die [[NSU Motorenwerke|Neckarsulmer Fahrzeugwerke Aktiengesellschaft]] im Jahre 1928 bauten. Er war das aus dem Rennwagen [[NSU 6/60 PS Kompressor|6/60 PS Kompressor]] entwickelte Serienmodell.

Der wassergekühlte Motor war ein Sechszylinder-[[Reihenmotor]], mit einem Hubraum von 1567 cm³ (Bohrung × Hub = 60,8 × 99 mm), der 30 PS (22 kW) bei 3000/min leistete. Dieser Motor hatte eine vierfach gelagerte Kurbelwelle, [[Zündung (Verbrennungsmotor)#Batteriezündung|Batteriezündung]], Druckumlaufschmierung und [[SV-Ventilsteuerung|stehende Ventile]] in einem L-Zylinderkopf.<ref name=NSUStory/> Der Kraftstofftank lag hinten. Der Kraftstoff wurde durch Unterdruck nach vorne in den Vergaser gefördert. Die Motorkraft wurde über eine Lamellenkupplung im Ölbad, ein Dreiganggetriebe mit Mittelschaltung und eine [[Kardanwelle]] auf die Hinterräder übertragen. Der Radstand der Wagen betrug 2815 mm, ihre Spurweite 1250 mm und ihr Gewicht 1040 kg. Die Höchstgeschwindigkeit lag bei etwa 85 km/h.<ref name=NSUStory/>

NSU fertigte die Sechszylinderwagen im neuen Zweigwerk in [[Heilbronn]]. Dort entstanden auch die Karosserien für den 4-sitzigen Tourenwagen, die 4-sitzige Limousine und den Roadster mit 2+2 Sitzen. Die Karosserien für die Ganzstahllimousine kamen von [[Ambi-Budd]] in [[Berlin]], die für den 2-sitzigen Roadster und das 2-sitzige Cabriolet von  [[Schebera (Unternehmen)|Schebera]], [[Drauz-Werke|Drauz]] oder den [[Karosseriewerke Weinsberg|Karosseriewerken Weinsberg]].<ref name=NSUStory/>

Im Oktober 1928 löste das stärker motorisierte Modell [[NSU 7/34 PS|7/34 PS]] den 6/30 PS ab.<ref name=NSUStory/>

== Rekordfahrten ==
1928 legte ein NSU 6/30 PS auf dem [[Nürburgring]] innerhalb von 18 Tagen und Nächten ohne Unterbrechung und ohne Panne eine Strecke von 20.000 km zurück. 1930 führte der [[ADAC]] eine Langstreckenfahrt für kompressorlose Tourenwagen über 8 Stunden auf der gleichen Strecke durch. NSU nahm mit einem Modell 6/30 PS strafpunktfrei an dieser Fahrt teil und erhielt dafür den Teampreis „Große goldene Medaille“ mit Ehrendiplom.<ref name=NSUStory/>

== Einzelnachweise ==
<references/>

== Weblinks ==
{{Commonscat|NSU 6/30 hp|NSU 6/30 PS}}

{{Navigationsleiste Automodelle von NSU bis 1931}}

{{SORTIERUNG:Nsu 06/30 PS}}
[[Kategorie:Fahrzeug der Mittelklasse]]
[[Kategorie:Tourenwagen]]
[[Kategorie:Limousine]]
[[Kategorie:Landaulet]]
[[Kategorie:Roadster]]
[[Kategorie:Cabriolet]]
[[Kategorie:NSU-Automobil|#:06/30 PS]]

title: 6/30 PS

Klasse: Mittelklasse

Karosserieversionen: Tourenwagen, Limousine, Landaulet, Cabriolet, Roadster

Motoren: Ottomotor: · 1,6 Liter (22 kW)

Vorgängermodell: 6/60 PS Kompressor


text:
# Стехов Сергій Трохимович
Сергій Трохимович Стехов (вересень 1898, слобідка Госпітальна біля міста Георгіївська Терської області, тепер Ставропольського краю, Росія — червень 1994, Москва) — радянський діяч органів державної безпеки.

## Біографія
Народився в родині робітника у вересні 1898 року. У березні 1913 — жовтні 1914 р. — чорнороб на цегельних заводах у Георгіївську. У 1914 — 1915 р. — учень Георгіївського вищого початкового училища. У вересні 1915 — жовтні 1918 р. — телеграфіст і член колегії поштово-телеграфної контори у місті Георгіївську.
Член РКП(б) з жовтня 1918 року.
У жовтні 1918 — березні 1919 р. — телеграфіст Реввійськради 11-ї радянської армії у Георгіївську, Прохладній, Владикавказі. У березні 1919 року засуджений владою генерала Денікіна до тюремного ув'язнення. У березні 1919 — березні 1920 р. — ув'язнений у тюрмах Георгіївська, П'ятигорська.
У березні 1920 — березні 1921 р. — політичний контролер Політбюро ЧК при поштово-телеграфній конторі у місті Георгіївську. У березні 1921 — травні 1923 р. — член правління союзу зв'язку, завідувач губернським відділом зв'язку у Георгіївську та П'ятигорську.
У травні 1923 — серпні 1925 р. — курсант вищих 2-х річних адміністративно-господарських курсів Наркомату зв'язку у Москві. У серпні 1925 — січні 1927 р. — завідувач підвідділом експлуатації Наркомату зв'язку СРСР.
У січні 1927 — листопаді 1928 р. — завідувач агітаційно-пропагандистського відділу Костянтинівського районного комітету КП(б) України.
У листопаді 1928 — січні 1930 р. — інспектор Наркомату зв'язку СРСР. У січні — серпні 1930 р. — слухач однорічних курсів начальників управління зв'язку СРСР у Москві. У серпні 1930 — серпні 1931 р. — завідувач групою планування Наркомату зв'язку СРСР.
У серпні 1931 — лютому 1932 р. — уповноважений по хлібозаготівлях, завідувач організаційного відділу Пресновського районного комітету ВКП(б) Казакської РСР.
У лютому — грудні 1932 р. — завідувач Центральним бюро по реконструкції Наркомату зв'язку СРСР. У грудні 1932 — грудні 1933 р. — начальник Управління зв'язку по Північно-Кавказькому краю. У січні 1934 — квітні 1935 р. — начальник Управління Московського міського зв'язку. У квітні 1935 — квітні 1936 р. — начальник інспекції Західно-Сибірського крайового управління зв'язку у місті Новосибірську.
У квітні 1936 — січні 1939 р. — заступник редактора «Крестьянской газеты» («Сельская жизнь»), Москва.
У січні 1939 — грудні 1940 р. — старший інструктор політвідділу 2-го спецвідділу НКВС СРСР. У грудні 1940 — квітні 1941 р. — старший оперуповноважений 1-го відділення 2-го спецвідділу НКВС СРСР. У квітні — липні 1941 р. — заступник секретаря парткому 2-го спецвідділу НКДБ СРСР. У липні 1941 р. — уповноважений НКВС СРСР по будівництву оборонних споруд Західного фронту.
У липні 1941 — червні 1942 р. — військовий комісар 2-го мотострілецького полку бригади Особливого призначення НКВС СРСР, Західний фронт. У червні 1942 — квітні 1944 р. — комісар спеціального партизанського загону НКВС «Победители», який діяв на території Західної України. У квітні — вересні 1944 р. — заступник начальника відділення 4-го управління НКДБ СРСР.
У вересні 1944 — 1947 р. — секретар партійного комітету Управління НКДБ-МДБ УРСР по Дрогобицькій області. У жовтні 1944 — жовтні 1945 р. — начальник 4-го відділу Управління НКДБ УРСР по Дрогобицькій області. У жовтні 1945 — 1946 р. — начальник 1-го відділу Управління НКДБ УРСР по Дрогобицькій області. У 1946 — квітні 1947 р. — начальник 4-го відділу Управління МДБ УРСР по Дрогобицькій області. У квітні 1947 — травні 1951 р. — начальник відділу «2-Н» Управління МДБ УРСР по Дрогобицькій області. У квітні 1947 — квітні 1952 р. — заступник начальника Управління МДБ УРСР по Дрогобицькій області.
28 квітня 1952 — 19 березня 1953 р. — начальник Управління МДБ УРСР по Дрогобицькій області. 19 березня — 11 червня 1953 р. — начальник Управління МВС УРСР по Дрогобицькій області. У червні — вересні 1953 р. — у розпорядженні управління кадрів МВС Української РСР.
21 вересня 1953 — 15 червня 1954 р. — начальник Управління МВС УРСР по Вінницькій області. 15 червня 1954 — 31 січня 1957 р. — начальник Управління КДБ УРСР по Вінницькій області. З 1957 р. — пенсіонер в місті Москві.

## Звання
- лейтенант держбезпеки (23.04.1940)
- старший лейтенант держбезпеки (16.04.1942)
- полковник

## Нагороди
- орден Леніна (26.12.1943)
- орден Жовтневої Революції (27.09.1978)
- орден Дружби народів (27.09.1988)
- орден Червоного Прапора (29.10.1948)
- орден Червоної Зірки (5.11.1954)
- шість медалей

wikiname: ukwiki

title: Стехов Сергій Трохимович

in_language: uk

wikitext:
{{Особа
| ім'я                 = Стехов Сергій Трохимович
| зображення           = Стехов Сергій Трохимович.tif
| розмір_зображення    = 180px
| дата_народження      =
| місце_народження     = слобідка Госпітальна біля міста Георгіївська [[Терська область|Терської області]], тепер село [[Краснокумське]] [[Ставропольський край|Ставропольського краю]]
| дата_смерті          =
| місце_смерті         = місто [[Москва]]
| поховання            =
| громадянство         =
| підданство           =
| національність       = [[росіянин]]
| Alma_mater           =
| військове звання     = [[полковник]]
| партія               = [[КПРС]]
| нагороди             = {{Орден Леніна}}{{Орден Червоного Прапора}}{{Орден Червоної Зірки}}{{Орден Жовтневої Революції}}{{Орден Дружби народів}}
}}
{{othernames|Стехов}}
'''Сергій Трохимович Стехов''' (вересень {{ДН|||1898}}, слобідка Госпітальна біля міста Георгіївська [[Терська область|Терської області]], тепер [[Ставропольський край|Ставропольського краю]], [[Росія]] — червень {{ДС|||1994}}, [[Москва]]) — радянський діяч органів державної безпеки.

== Біографія ==
Народився в родині робітника у вересні 1898 року. У березні 1913 — жовтні 1914 р. — чорнороб на цегельних заводах у Георгіївську. У 1914 — 1915 р. — учень Георгіївського вищого початкового училища. У вересні 1915 — жовтні 1918 р. — телеграфіст і член колегії поштово-телеграфної контори у місті Георгіївську.

Член [[РКП(б)]] з жовтня [[1918]] року.

У жовтні 1918 — березні 1919 р. — телеграфіст Реввійськради 11-ї радянської армії у Георгіївську, Прохладній, Владикавказі. У березні 1919 року засуджений владою генерала Денікіна до тюремного ув'язнення. У березні 1919 — березні 1920 р. — ув'язнений у тюрмах Георгіївська, П'ятигорська.

У березні 1920 — березні 1921 р. — політичний контролер Політбюро ЧК при поштово-телеграфній конторі у місті Георгіївську. У березні 1921 — травні 1923 р. — член правління союзу зв'язку, завідувач губернським відділом зв'язку у Георгіївську та П'ятигорську.

У травні 1923 — серпні 1925 р. — курсант вищих 2-х річних адміністративно-господарських курсів Наркомату зв'язку у Москві. У серпні 1925 — січні 1927 р. — завідувач підвідділом експлуатації Наркомату зв'язку СРСР.

У січні 1927 — листопаді 1928 р. — завідувач агітаційно-пропагандистського відділу Костянтинівського районного комітету КП(б) України.

У листопаді 1928 — січні 1930 р. — інспектор Наркомату зв'язку СРСР. У січні — серпні 1930 р. — слухач однорічних курсів начальників управління зв'язку СРСР у Москві. У серпні 1930 — серпні 1931 р. — завідувач групою планування Наркомату зв'язку СРСР.

У серпні 1931 — лютому 1932 р. — уповноважений по хлібозаготівлях, завідувач організаційного відділу Пресновського районного комітету ВКП(б) Казакської РСР.

У лютому — грудні 1932 р. — завідувач Центральним бюро по реконструкції Наркомату зв'язку СРСР. У грудні 1932 — грудні 1933 р. — начальник Управління зв'язку по Північно-Кавказькому краю. У січні 1934 — квітні 1935 р. — начальник Управління Московського міського зв'язку. У квітні 1935 — квітні 1936 р. — начальник інспекції Західно-Сибірського крайового управління зв'язку у місті Новосибірську.

У квітні 1936 — січні 1939 р. — заступник редактора «Крестьянской газеты» («Сельская жизнь»), Москва.

У січні 1939 — грудні 1940 р. — старший інструктор політвідділу 2-го спецвідділу НКВС СРСР. У грудні 1940 — квітні 1941 р. — старший оперуповноважений 1-го відділення 2-го спецвідділу НКВС СРСР. У квітні — липні 1941 р. — заступник секретаря парткому 2-го спецвідділу НКДБ СРСР. У липні 1941 р. — уповноважений НКВС СРСР по будівництву оборонних споруд Західного фронту.

У липні 1941 — червні 1942 р. — військовий комісар 2-го мотострілецького полку бригади Особливого призначення НКВС СРСР, Західний фронт. У червні 1942 — квітні 1944 р. — комісар спеціального партизанського загону НКВС «Победители», який діяв на території Західної України. У квітні — вересні 1944 р. — заступник начальника відділення 4-го управління НКДБ СРСР.

У вересні 1944 — 1947 р. — секретар партійного комітету Управління НКДБ-МДБ УРСР по [[Дрогобицька область|Дрогобицькій області]]. У жовтні 1944 — жовтні 1945 р. — начальник 4-го відділу Управління НКДБ УРСР по [[Дрогобицька область|Дрогобицькій області]]. У жовтні 1945 — 1946 р. — начальник 1-го відділу Управління НКДБ УРСР по [[Дрогобицька область|Дрогобицькій області]]. У 1946 — квітні 1947 р. — начальник 4-го відділу Управління МДБ УРСР по [[Дрогобицька область|Дрогобицькій області]]. У квітні 1947 — травні 1951 р. — начальник відділу «2-Н» Управління МДБ УРСР по [[Дрогобицька область|Дрогобицькій області]]. У квітні 1947 — квітні 1952 р. — заступник начальника Управління МДБ УРСР по [[Дрогобицька область|Дрогобицькій області]].

28 квітня 1952 — 19 березня 1953 р. — начальник Управління МДБ УРСР по [[Дрогобицька область|Дрогобицькій області]]. 19 березня — 11 червня 1953 р. — начальник Управління МВС УРСР по [[Дрогобицька область|Дрогобицькій області]]. У червні — вересні 1953 р. — у розпорядженні управління кадрів МВС Української РСР.

21 вересня 1953 — 15 червня 1954 р. — начальник Управління МВС УРСР по [[Вінницька область|Вінницькій області]]. 15 червня 1954 — 31 січня 1957 р. — начальник Управління КДБ УРСР по [[Вінницька область|Вінницькій області]]. З 1957 р. — пенсіонер в місті Москві.

== Звання ==
* лейтенант держбезпеки (23.04.1940)
* старший лейтенант держбезпеки (16.04.1942)
* полковник

== Нагороди ==
* [[орден Леніна]] (26.12.1943)
* [[орден Жовтневої Революції]] (27.09.1978)
* [[орден Дружби народів]] (27.09.1988)
* [[орден Червоного Прапора]] (29.10.1948)
* [[орден Червоної Зірки]] (5.11.1954)
* шість медалей

== Джерела ==
* Петров Н. В. Кто руководил органами госбезопасности, 1941–1954 : справочник. — Москва, 2010
* [https://web.archive.org/web/20150418150721/http://www.knowbysight.info/SSS/08568.asp Справочник по истории Коммунистической партии и Советского Союза 1898–1991]

[[Категорія:Персоналії за алфавітом]]
[[Категорія:Уродженці Ставропольського краю]]
[[Категорія:Діячі УРСР]]
[[Категорія:Персоналії каральних органів СРСР]]

title: Стехов Сергій Трохимович

Народився: вересень 1898 або 1898 · слобідка Госпітальна біля міста Георгіївська Терської області, тепер село Краснокумське Ставропольського краю

Помер: червень 1994 · місто Москва

Національність: росіянин

Діяльність: державний діяч

Військове звання: полковник

Партія: КПРС

Нагороди: Орден Леніна · Орден Червоного Прапора · Орден Червоної Зірки · Орден Жовтневої Революції · Орден Дружби народів


text:
# Calycophyllum spruceanum
Calycophyllum spruceanum är en måreväxtart som först beskrevs av George Bentham, och fick sitt nu gällande namn av Joseph Dalton Hooker och Karl Moritz Schumann. Calycophyllum spruceanum ingår i släktet Calycophyllum och familjen måreväxter. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

wikiname: svwiki

title: Calycophyllum spruceanum

in_language: sv

wikitext:
{{robotskapad|Lsjbot|måreväxt|datum=2014-09}}
{{Taxobox
| name = ''Calycophyllum spruceanum''
| status =
| image = Calycophyllum spruceanum.jpg
| image_caption =
| domain_sv =
| domain =
| regnum_sv = [[Växter]]
| regnum = Plantae
| divisio_sv = [[Kärlväxter]]
| divisio = Tracheophyta
| classis_sv = [[Tvåhjärtbladiga blomväxter]]
| classis = Magnoliopsida
| ordo_sv = [[Gentianaordningen]]
| ordo = Gentianales
| familia_sv = [[Måreväxter]]
| familia = Rubiaceae
| genus_sv =
| genus = [[Calycophyllum]]
| species_sv =
| species = '''Calycophyllum spruceanum'''
| taxon = Calycophyllum spruceanum
| taxon_authority = ([[George Bentham|Benth.]]) [[Joseph Dalton Hooker|Hook.f.]] ex [[Karl Moritz Schumann|K.Schum.]]
| range_map =
| range_map_caption = Utbredningsområde
| image2 =
| image2_caption =
| synonyms = ''Eukylista spruceana'' [[George Bentham|Benth.]]
''Calycophyllum spruceanum'' f.'' peruvianum''
''Calycophyllum spruceanum'' f.'' brasiliensis''
}}

'''''Calycophyllum spruceanum'''''<ref name = "C132"/> är en [[måreväxter|måreväxt]]art som först beskrevs av [[George Bentham]], och fick sitt nu gällande namn av [[Joseph Dalton Hooker]] och [[Karl Moritz Schumann]]. ''Calycophyllum spruceanum'' ingår i [[släkte]]t ''[[Calycophyllum]]'' och [[familj (biologi)|familjen]] [[måreväxter]].<ref name = "COL"/><ref name = "source"/> Inga underarter finns listade i [[Catalogue of Life]].<ref name = "COL"/>

== Källor ==
<references>
<ref name = "COL">{{webbref |url= http://www.catalogueoflife.org/annual-checklist/2014/details/species/id/9769535|titel= Species 2000 & ITIS Catalogue of Life: 2014 Annual Checklist.|hämtdatum= 26 May 2014 |författare= Roskov Y., Kunze T., Orrell T., Abucay L., Paglinawan L., Culham A., Bailly N., Kirk P., Bourgoin T., Baillargeon G., Decock W., De Wever A., Didžiulis V. (ed)|datum= 2014|verk= |utgivare=Species 2000: Reading, UK.}}</ref>
<ref name = "C132">C.F.P.von Martius & auct. suc. (eds.), 1889 ''In: Fl. Bras. 6(6): 191''</ref>
<ref name = "source">[http://apps.kew.org/wcsp/home.do WCSP: World Checklist of Selected Plant Families]</ref>
</references>

== Externa länkar ==
*{{commonscat|Calycophyllum spruceanum|''Calycophyllum spruceanum''}}
* {{wikispecies|Calycophyllum spruceanum|''Calycophyllum spruceanum''}}

[[Kategori:Måreväxter]]
[[Kategori:Calycophyllum|spruceanum]]

title: Systematik

Domän: Eukaryoter · Eukaryota

Rike: Växter · Plantae

Division: Kärlväxter · Tracheophyta

Klass: Tvåhjärtbladiga blomväxter · Magnoliopsida

Ordning: Gentianaordningen · Gentianales

Familj: Måreväxter · Rubiaceae

Släkte: Calycophyllum

Art: Calycophyllum spruceanum

title: Vetenskapligt namn

Vetenskapligt namn: § Calycophyllum spruceanum

Auktor: (Benth.) Hook.f. ex K.Schum.

title: Synonymer

Synonymer: Eukylista spruceana Benth. · Calycophyllum spruceanum f. peruvianum · Calycophyllum spruceanum f. brasiliensis


text:
# Joseph Levin Saalschütz
Joseph Levin Saalschütz (geboren am 15. März 1801 in Königsberg; gestorben am 23. August 1863 ebenda) war ein deutscher Archäologe, Historiker, Kulturwissenschaftler und Autor.
Er war zunächst Religionslehrer und Prediger in Wien und Rabbiner in Königsberg. 1824 wurde er als erster Jude von der Albertina zum Dr. phil. promoviert. 1847 habilitierte er sich als Privatdozent in hebräischer Archäologie an der Universität in Königsberg.
Im Laufe seines Lebens entfaltete er eine breit angelegte kultur- und allgemeingeschichtliche schriftstellerische Tätigkeit mit besonderem Schwerpunkt auf der biblisch-hebräischen Zeit.

## Schriften (Auswahl)
- Einige Bemerkungen über Inhalt und Disposition einer Archäologie der Hebräer. In: Zeitschrift der Deutschen Morgenländischen Gesellschaft, Band 13. 1859. S. 261–267 (Digitalisat).

title: Joseph Levin Saalschütz

wikitext:
'''Joseph Levin Saalschütz''' (geboren am [[15. März]] [[1801]] in [[Königsberg (Preußen)|Königsberg]]; gestorben am [[23. August]] [[1863]] ebenda) war ein deutscher [[Archäologie|Archäologe]], [[Historiker]], [[Kulturwissenschaft]]ler und [[Autor]].

Er war zunächst Religionslehrer und Prediger in Wien und [[Rabbiner]] in Königsberg. 1824 wurde er als erster Jude von der [[Albertus-Universität Königsberg|Albertina]] zum Dr. phil. promoviert. 1847 habilitierte er sich als Privatdozent in hebräischer Archäologie an der Universität in Königsberg.

Im Laufe seines Lebens entfaltete er eine breit angelegte kultur- und allgemeingeschichtliche schriftstellerische Tätigkeit mit besonderem Schwerpunkt auf der biblisch-hebräischen Zeit.

== Schriften (Auswahl) ==

* ''Einige Bemerkungen über Inhalt und Disposition einer Archäologie der Hebräer''. In: ''[[Deutsche Morgenländische Gesellschaft|Zeitschrift der Deutschen Morgenländischen Gesellschaft]]'', Band 13. 1859. S. 261–267 ([https://menadoc.bibliothek.uni-halle.de/dmg/periodical/pageview/11103 Digitalisat]).

== Literatur ==
* [[Salomon Wininger]]: ''Große Jüdische National-Biographie.'' Band V, Seite 302.
* {{ADB|30|103|106|Saalschütz, Joseph Levin|Carl Gustav Adolf Siegfried|ADB:Saalschütz, Joseph Levin}}
* {{JE|1=https://www.jewishencyclopedia.com/articles/12957-saalschutz-joseph-lewin|2=SAALSCHÜTZ, Joseph Lewin|Autor=|Band=}}

== Weblinks ==

* {{DNB-Portal|116713054}}

{{Normdaten|TYP=p|GND=116713054|LCCN=nr/88/04947|VIAF=15526964}}

{{SORTIERUNG:Saalschutz, Joseph Levin}}
[[Kategorie:Rabbiner (Deutschland)]]
[[Kategorie:Klassischer Archäologe]]
[[Kategorie:Deutscher]]
[[Kategorie:Geboren 1801]]
[[Kategorie:Gestorben 1863]]
[[Kategorie:Mann]]

{{Personendaten
|NAME=Saalschütz, Joseph Levin
|ALTERNATIVNAMEN=
|KURZBESCHREIBUNG=deutscher Archäologe, Historiker, Kulturwissenschaftler und Autor
|GEBURTSDATUM=15. März 1801
|GEBURTSORT=[[Königsberg (Preußen)|Königsberg]]
|STERBEDATUM=23. August 1863
|STERBEORT=[[Königsberg (Preußen)|Königsberg]]
}}


text:
# Francisco Buiza
Francisco Buiza Fernández (Carmona, 23 de abril de 1922 - Sevilla, 1 de marzo de 1983) fue un escultor e imaginero español que se dedicó fundamentalmente a la talla de imágenes religiosas, aunque también realizó esculturas sobre otros temas.

## Biografía
Desde pequeño mostró interés por el arte del modelado y la realización de figuras de barro para belenes. Con diecisiete años se trasladó a Sevilla para estudiar en la Escuela de Artes y Oficios. Esta formación la compaginó con su aprendizaje en el taller del tallista Francisco Vélez Bracho y posteriormente de Pedro Navia, donde conoció a su gran maestro: el escultor Sebastián Santos. A partir de 1953 se estableció en un taller propio.
Fue un gran admirador de la escultura barroca del siglo XVII, especialmente de la obra de Martínez Montañés y Juan de Mesa. Entre sus alumnos se encuentran diversos artistas reconocidos en el campo de la imaginería religiosa, entre ellos  Luis Álvarez Duarte y Juan Manuel Miñarro. Su obra se encuentra repartida por toda España, principalmente en Andalucía.

## Obras

### ParaSevilla
- Cristo de la Columna y Azotes. Hermandad de las Cigarreras. Capilla de la Fábrica de Tabacos. 1974.[2]
- María Santísima del Rosario (La Milagrosa)
- Santísimo Cristo de la Sangre (Hermandad de San Benito)
- Santísima Virgen del Carmen (Hermandad Carmen de San Leandro)
- Sagrada Resurrección de Ntro. Señor Jesucristo y el ángel que lo acompaña en el paso de la (Hermandad de la Resurrección).
- Virgen de Montemayor de la iglesia de san Juan de la Palma
- María Auxiliadora de Nervión. Salesianas de Nervión.
- Parte posterior y peana de la Inmaculada Concepción de la iglesia de San Juan de la Palma.

Provincia
- Cristo Yacente. Hermandad de la Soledad. Ermita de la Soledad. Coria del Río. 1972.[2]
- Jesús del Gran Poder. Hermandad del Gran Poder. Parroquia de Nuestra Señora de la Estrella. Coria del Río. 1977.[2]
- María Santísima de la Soledad (1975)(Hermandad Nuestro Padre Jesús del Gran Poder) (Capilla de Ntra. Sra. de la Aurora - Los Palacios y Villafranca) la reina de los palacios
- María Santísima de las Lágrimas (Hermandad Jesús Nazareno) (La Puebla de Cazalla)
- Ntra. Señora de la Caridad (Hermandad de la Yedra, Écija)
- Ntra. Sra. María Santísima de la Paz (Hermandad del Dulce Nombre de Jesús) (Estepa)
- María Santísima de la Concepción (Hermandad del Amor, Écija).
- Manos de Nuestra Señora de la Esperanza de Écija.
- Restauración de Nuestro Padre Jesús Nazareno de Écija en colaboración con el artista local Joaquín Ojeda Osuna. (1958)
- Manos para la Virgen de los Dolores en su Soledad (Hermandad de la Soledad de Albaida del Aljarafe)
- Cristo Resucitado (Hermandad del Cristo Resucitado (Herrera)), realizado a la vez y de similar factura al de la capital
- Imágenes titulares de la Hermandad del Santo Entierro Carmona
- Santísima Virgen de la Paciencia de Carmona (Hermandad de la Columna)
- Santísimo Cristo de la Vera Cruz (Hermandad de la Vera Cruz, Nuestra Señora de Belén Coronada y Santiago Apóstol, en Pilas)
- Titulares de la Hermandad de Ntro. Padre Jesús del Gran Poder y Ntra. Sra. Del Carmen Coria del Río)
- Divina Pastora de Almadén de la Plata
- Santa Marta (Patrona de Los Molares. Sevilla, año 1955)
- Santa María de la Caridad de Cantillana (Hermandad Sacramental, 1970).
- Policromía para Nuestra Señora de los Dolores La Roda de Andalucía.
- Santísimo Cristo de la Misericordia (Hermandad de los Ángeles de San Juan de Aznalfarache)

### ParaMálaga
- Cristo de la Agonía. Cofradía de las Penas. Oratorio de Santa María Reina. 1972.[2]
- Jesús Nazareno de Viñeros. Hermandad de Viñeros. Convento de las Catalinas. 1976.[2]
- Cristo de la Exaltación (Reales Cofradías Fusionadas)
- Cristo de la Humildad y Cristo de la Victoria (Cofradía de la Humildad)
- Nuestra Señora de la Caridad (Cofradía del Amor)
- Nuestra Señora del Traspaso y Soledad (Viñeros)
- María Santísima de la Trinidad Coronada (Cofradía del Cautivo)
- María Santísima de la O (Gitanos)
- San Roque (Patrón de Tolox) Málaga 1969

### Para la provincia deHuelva
- Virgen de los Dolores. Parroquia de Santiago Apóstol. Arroyomolinos de León. 1945.[2]
- Virgen de Gracia. Parroquia de Santa María de Gracia. Calañas. 1948.[2]
- Jesús Nazareno. Parroquia de San Isidro Labrador. Rosal de la Frontera. 1951.[2]
- Virgen del Mayor Dolor. Parroquia de los Doce Apóstoles. La Redondela. 1952.[2]
- Jesús Cautivo y Virgen de la Amargura. Hermandad del Cautivo. Parroquia de Santa María de Gracia. Calañas. 1953.[2]
- Nuestra Señora de los Dolores 1952. Parroquia Santa María de Gracia Calañas.
- Virgen de Cala. Hermandad de la Virgen de Cala. Santuario de la Virgen de Cala. Cala. 1962.[2]
- Cabeza del Cristo Pobre (ensamblada a un cuerpo de la escuela gaditano-genovesa). Parroquia de Belén. Huelva. 1969.[2]
- Santísimo Cristo de la Vera Cruz y Relieve del Bautismo de Cristo en la Parroquia de Santa María de Gracia de Calañas.

### ParaCórdoba
- Ntro. Padre Jesús en su Coronación de Espinas (1978), Hermandad de la Merced.
- Ntra. Madre y Señora Santa María de la Merced (1976).
- Ntra. Señora de la Soledad de Moriles (1971), Córdoba.
- María Stma. de los Dolores, Alcolea (última obra de Buiza).

### Para la provincia deCádiz
- Virgen de la Trinidad. Hermandad de Medinaceli. Parroquia de la Santa Cruz. Cádiz. 1967.[2]
- Virgen del Rosario en sus Misterios Dolorosos. Hermandad del Perdón. Parroquia de la Santa Cruz. Cádiz. 1979.[2]
- Cristo de las Aguas. Hermandad de la Luz y el Agua. Parroquia de la Santa Cruz. Cádiz. 1982.[2]
- Santísimo Cristo del Descendimiento (Hdad. del Descendimiento)
- Nuestra Señora de la Luz (Hdad. de Las Aguas)
- Nuestra Señora de la Salud (Hdad. de la Sanidad)
- Nuestra Señora de los Dolores (Hdad. del Descendimiento)
- María Stma. de las Lágrimas (Hdad. de La Piedad)
- Cristo de la Mirandilla del Colegio del mismo nombre
- Nuestro Padre Jesús Cautivo. El Puerto de Santa María.
- Cristo Rey en su Triunfal Entrada en Jerusalén e imágenes del misterio de la Borriquita. Chiclana de la Frontera.
- María Santísima de la Estrella. Chiclana de la Frontera.
- Nuestra Señora de los Dolores. Chiclana de la Frontera.
- Nuestro Padre Jesús Cautivo. Chipiona.Sagrada Resurrección de Nuestro Señor Jesucristo de Sevilla, obra magna de Francisco Buiza. Procesiona por las calles de Sevilla en la madrugada del Domingo de Resurrección.

•    Santísimo Cristo de la Veracruz. Parroquia nuestra señora de Fátima. San Enrique de Guadiaro.

### Fuera de Andalucía
- Ntra. Señora de la Soledad Gloriosa, Patrona de la Ciudad de Castalla (Alicante), 1982. Una de sus últimas obras.

wikiname: eswiki

title: Francisco Buiza

in_language: es

wikitext:
{{Ficha de persona
| nombre = Francisco Buiza
| imagen =
| pie de imagen =
| nombre completo = Francisco Buiza Fernández
| fecha de nacimiento = {{fecha|23|4|1922}}
| lugar de nacimiento = [[Carmona]] (Sevilla)
| fecha de fallecimiento = 1 de marzo de 1983 (60 años)
| lugar de fallecimiento = [[Sevilla]]
| ocupación = Imaginero y Escultor
| años activo = 1945-1983
| movimiento = Neobarroco
| influenciado por = [[Sebastián Santos Rojas|Sebastián Santos]], [[Sebastián Santos Rojas|Sebastián Santos]]
| influyó = [[Luis Álvarez Duarte]], [[Luis Álvarez Duarte]], [[Juan Manuel Miñarro López|Juan Manuel Miñarro]]
}}
'''Francisco Buiza Fernández''' ([[Carmona]], 23 de abril de 1922 - [[Sevilla]], 1 de marzo de 1983) fue un escultor e imaginero español que se dedicó fundamentalmente a la talla de imágenes religiosas, aunque también realizó esculturas sobre otros temas.

== Biografía ==
Desde pequeño mostró interés por el arte del modelado y la realización de figuras de barro para [[Belenismo|belenes]]. Con diecisiete años se trasladó a [[Sevilla]] para estudiar en la Escuela de Artes y Oficios. Esta formación la compaginó con su aprendizaje en el taller del tallista Francisco Vélez Bracho y posteriormente de Pedro Navia, donde conoció a su gran maestro: el escultor [[Sebastián Santos Rojas|Sebastián Santos]]. A partir de 1953 se estableció en un taller propio.

Fue un gran admirador de la escultura barroca del {{siglo|XVII||s}}, especialmente de la obra de [[Martínez Montañés]] y [[Juan de Mesa]]. Entre sus alumnos se encuentran diversos artistas reconocidos en el campo de la imaginería religiosa, entre ellos  [[Luis Álvarez Duarte]] y [[Juan Manuel Miñarro]]. Su obra se encuentra repartida por toda España, principalmente en [[Andalucía]].<ref>[http://www.cadizcofrade.net/imagineros/buiza.htm ''Escultores e imagineros de la pasión gaditana.''] Consultado el 14-4-2010</ref>

== Obras ==
[[Archivo:Cigarreras sevilla.jpg|miniaturadeimagen|Stmo. Cristo de la Columna y Azotes de Sevilla (Hdad. de las Cigarreras).]]

=== Para [[Sevilla]] ===
* Cristo de la Columna y Azotes. [[Hermandad de las Cigarreras (Sevilla)|Hermandad de las Cigarreras]]. Capilla de la Fábrica de Tabacos. 1974.<ref name=":0">{{Cita web|url=http://www.lahornacina.com/articulosnazarenobuiza.htm|título= Francisco Buiza|fechaacceso=20 de julio de 2021.|sitioweb=La Hornacina}}</ref>
* María Santísima del Rosario (La Milagrosa)
* Santísimo Cristo de la Sangre ([[Hermandad de San Benito (Sevilla)|Hermandad de San Benito]])
* Santísima Virgen del Carmen (Hermandad Carmen de San Leandro)
* Sagrada Resurrección de Ntro. Señor Jesucristo y el ángel que lo acompaña en el paso de la ([[Hermandad de La Resurrección (Sevilla)|Hermandad de la Resurrección]]).
* Virgen de Montemayor de la [[Iglesia de San Juan de la Palma (1956)(Sevilla)|iglesia de san Juan de la Palma]]
* María Auxiliadora de Nervión. Salesianas de Nervión.
* Parte posterior y peana de la [[Inmaculada Concepción (Iglesia de San Juan de la Palma)|Inmaculada Concepción]] de la [[Iglesia de San Juan de la Palma (Sevilla)|iglesia de San Juan de la Palma]].
'''Provincia'''
* Cristo Yacente. Hermandad de la Soledad. Ermita de la Soledad. [[Coria del Río]]. 1972.<ref name=":0" />
*Jesús del Gran Poder. Hermandad del Gran Poder. Parroquia de Nuestra Señora de la Estrella. [[Coria del Río]]. 1977.<ref name=":0" />
*María Santísima de la Soledad (1975)(Hermandad Nuestro Padre Jesús del Gran Poder) (Capilla de Ntra. Sra. de la Aurora - Los Palacios y Villafranca) la reina de los palacios
* María Santísima de las Lágrimas (Hermandad Jesús Nazareno) (La Puebla de Cazalla)
* Ntra. Señora de la Caridad (Hermandad de la Yedra, [[Écija]])
* Ntra. Sra. María Santísima de la Paz (Hermandad del Dulce Nombre de Jesús) (Estepa)
* María Santísima de la Concepción (Hermandad del Amor, [[Écija]]).
* Manos de Nuestra Señora de la Esperanza de [[Écija]].
* Restauración de Nuestro Padre Jesús Nazareno de [[Écija]] en colaboración con el artista local Joaquín Ojeda Osuna. (1958)
* Manos para la Virgen de los Dolores en su Soledad ([[Hermandad de la Soledad]] de [[Albaida del Aljarafe]])
* Cristo Resucitado ([[Hermandad del Cristo Resucitado (Herrera)]]), realizado a la vez y de similar factura al de la capital
* Imágenes titulares de la Hermandad del Santo Entierro [[Carmona]]
* Santísima Virgen de la Paciencia de [[Carmona]] (Hermandad de la Columna)
* Santísimo Cristo de la Vera Cruz (Hermandad de la Vera Cruz, Nuestra Señora de Belén Coronada y Santiago Apóstol, en [[Pilas]])
*Titulares de la Hermandad de Ntro. Padre Jesús del Gran Poder y Ntra. Sra. Del Carmen [[Coria del Río]])
* Divina Pastora de Almadén de la Plata
* Santa Marta (Patrona de Los Molares. Sevilla, año 1955)
* Santa María de la Caridad de Cantillana (Hermandad Sacramental, 1970).
*Policromía para Nuestra Señora de los Dolores [[La Roda de Andalucía]].
*Santísimo Cristo de la Misericordia (Hermandad de los Ángeles de San Juan de Aznalfarache)

=== Para [[Málaga]] ===
* Cristo de la Agonía. [[Cofradía de las Penas (Málaga)|Cofradía de las Penas]]. Oratorio de Santa María Reina. 1972.<ref name=":0" />
*Jesús Nazareno de Viñeros. [[Hermandad de Viñeros (Málaga)|Hermandad de Viñeros]]. Convento de las Catalinas. 1976.<ref name=":0" />
* Cristo de la Exaltación ([[Reales Cofradías Fusionadas]])
* Cristo de la Humildad y Cristo de la Victoria ([[Cofradía de la Humildad (Málaga)|Cofradía de la Humildad]])
* Nuestra Señora de la Caridad ([[Hermandad del Amor (Málaga)|Cofradía del Amor]])
* Nuestra Señora del Traspaso y Soledad ([[Hermandad de Viñeros (Málaga)|Viñeros]])
* María Santísima de la Trinidad Coronada ([[Cofradía del Cautivo (Málaga)|Cofradía del Cautivo]])
* María Santísima de la O ([[Hermandad de los Gitanos (Málaga)|Gitanos]])
*San Roque (Patrón de Tolox) Málaga 1969
*

=== Para la provincia de [[Provincia de Huelva|Huelva]] ===
* Virgen de los Dolores. [[Iglesia de Santiago el Mayor (Arroyomolinos de León)|Parroquia de Santiago Apóstol]]. [[Arroyomolinos de León]]. 1945.<ref name=":0" />
*Virgen de Gracia. [[Iglesia de Santa María de Gracia (Calañas)|Parroquia de Santa María de Gracia]]. [[Calañas]]. 1948.<ref name=":0" />
*Jesús Nazareno. [[Iglesia de San Isidro Labrador (Rosal de la Frontera)|Parroquia de San Isidro Labrador]]. [[Rosal de la Frontera]]. 1951.<ref name=":0" />
*Virgen del Mayor Dolor. [[Iglesia de Nuestra Señora de los Doce Apóstoles (La Redondela)|Parroquia de los Doce Apóstoles]]. [[La Redondela]]. 1952.<ref name=":0" />
*Jesús Cautivo y Virgen de la Amargura. Hermandad del Cautivo. [[Iglesia de Santa María de Gracia (Calañas)|Parroquia de Santa María de Gracia]]. [[Calañas]]. 1953.<ref name=":0" />
*Nuestra Señora de los Dolores 1952. Parroquia Santa María de Gracia Calañas.
*Virgen de Cala. Hermandad de la Virgen de Cala. Santuario de la Virgen de Cala. [[Cala (Huelva)|Cala]]. 1962.<ref name=":0" />
*Cabeza del Cristo Pobre (ensamblada a un cuerpo de la escuela gaditano-genovesa). [[Iglesia de Nuestra Señora de Belén (Huelva)|Parroquia de Belén]]. [[Huelva]]. 1969.<ref name=":0" />
* Santísimo Cristo de la Vera Cruz y Relieve del Bautismo de Cristo en la [[Iglesia de Santa María de Gracia (Calañas)|Parroquia de Santa María de Gracia]] de [[Calañas]].

=== Para [[Córdoba (España)|Córdoba]] ===
* Ntro. Padre Jesús en su Coronación de Espinas (1978), [[Hermandad de la Merced (Córdoba)|Hermandad de la Merced]].
* Ntra. Madre y Señora Santa María de la Merced (1976).
* Ntra. Señora de la Soledad de Moriles (1971), Córdoba.
* María Stma. de los Dolores, Alcolea (última obra de Buiza).

=== Para la provincia de [[Provincia de Cádiz|Cádiz]] ===
* Virgen de la Trinidad. Hermandad de Medinaceli. Parroquia de la Santa Cruz. Cádiz. 1967.<ref name=":0" />
*Virgen del Rosario en sus Misterios Dolorosos. Hermandad del Perdón. Parroquia de la Santa Cruz. Cádiz. 1979.<ref name=":0" />
*Cristo de las Aguas. Hermandad de la Luz y el Agua. Parroquia de la Santa Cruz. Cádiz. 1982.<ref name=":0" />
*Santísimo Cristo del Descendimiento (Hdad. del Descendimiento)
* Nuestra Señora de la Luz (Hdad. de Las Aguas)
* Nuestra Señora de la Salud (Hdad. de la Sanidad)
* Nuestra Señora de los Dolores (Hdad. del Descendimiento)
* María Stma. de las Lágrimas (Hdad. de La Piedad)
* Cristo de la Mirandilla del Colegio del mismo nombre
* Nuestro Padre Jesús Cautivo. El Puerto de Santa María.
* Cristo Rey en su Triunfal Entrada en Jerusalén e imágenes del misterio de la Borriquita. Chiclana de la Frontera.
* María Santísima de la Estrella. Chiclana de la Frontera.
* Nuestra Señora de los Dolores. Chiclana de la Frontera.
* Nuestro Padre Jesús Cautivo. Chipiona.[[Archivo:Sagrada Resurrección de Nuestro Señor Jesucristo.JPG|thumb|Sagrada Resurrección de Nuestro Señor Jesucristo de Sevilla, obra magna de Francisco Buiza. Procesiona por las calles de Sevilla en la madrugada del Domingo de Resurrección.]]
[[Archivo:Resucitado Buiza Herrera.jpg|thumb|right|180px|Jesús Resucitado de [[Herrera (Sevilla)|Herrera]] (1973).]]•    Santísimo Cristo de la Veracruz. Parroquia nuestra señora de Fátima. San Enrique de Guadiaro.

=== Fuera de Andalucía ===
* Ntra. Señora de la Soledad Gloriosa, Patrona de la Ciudad de Castalla (Alicante), 1982. Una de sus últimas obras.
<ref> [https://web.archive.org/web/20100309085516/http://usuarios3.arsystel.com/santamarinasev/escultura.html ''Iglesia de Santa Marina de Sevilla. Sagrada resurrección de Nuestro Señor Jesucristo''.] Consultado el 14/4/2010 </ref>

== Referencias ==
{{listaref}}

== Bibliografía ==
* {{Cita web|url=http://www.lahornacina.com/articulosnazarenobuiza.htm|título=Una obra de Francisco Buiza en Rosal de la Frontera (Huelva)|apellido=Abades|nombre=Jesús|año=2005|sitioweb=La Hornacina}}
*{{Cita libro|apellidos=Martínez Leal|nombre=Pedro Ignacio|enlaceautor=|título=Francisco Buiza, escultor e imaginero (1922-1983)|url=|fechaacceso=|año=Sevilla|editorial=Ediciones Guadalquivir|isbn=|editor=|ubicación=Sevilla|página=|idioma=|capítulo=|fecha=2000}}
* {{Cita libro|apellidos=Navarro Soriano|nombre=Isidora|enlaceautor=|título=Escultores e imagineros de la Semana Santa de Jumilla|url=|fechaacceso=|año=2009|editorial=Junta Central de Hermandades de Semana Santa de Jumilla|isbn=|editor=|ubicación=Jumilla|página=21-23|idioma=|capítulo=Francisco Buiza (1922-1983)|apellidos2=Rodríguez López|nombre2=Santiago}}

== Enlaces externos ==
{{commonscat}}

{{NF|1922|1983|Buiza, Francisco}}
[[Categoría:Escultores de España del siglo XX|B]]
[[Categoría:Escultores relacionados con la Semana Santa en Sevilla]]
[[Categoría:Escultores relacionados con la Semana Santa en Málaga]]
[[Categoría:Escultores de la provincia de Sevilla]]
[[Categoría:Nacidos en Carmona]]
[[Categoría:Fallecidos en Sevilla]]

title: Información personal

Nombre completo: Francisco Buiza Fernández

Nacimiento: 23 de abril de 1922 · Carmona (Sevilla)

Fallecimiento: 1 de marzo de 1983 (60 años) · Sevilla

Nacionalidad: Española

title: Información profesional

Ocupación: Imaginero y Escultor

Alumnos: Juan Manuel Miñarro López y Luis Álvarez Duarte

Movimiento: Neobarroco


text:
# حیوانات، املاک و قانون
حیوانات، املاک و قانون (۱۹۹۵) کتابی است که گری فرانسیسون، استاد برجسته حقوق و نیکلاس د بی. کاتزنباخ محقق حقوق و فلسفه در دانشکده حقوق راتجرز - نیوآرک. این کتاب نخستین رفتار گسترده دانش نظری حقوق حیوانات بود.

## خلاصه داستان
این کتاب به یک مقدمه تقسیم شده‌است، که در آن مفهوم فرانسیسون در مورد "وفاداری قانونی"، و پس از آن سه بخش بیان شده‌است: (۱) "وضعیت حیوانات به عنوان دارایی"، (۲) "کاربرد عمومی نظریه: اساسنامه‌های ضد انحصاری"، و (۳) "کاربرد ویژه تئوری: تنظیم آزمایش حیوانات." این قسمت از عنوان "جایگزینی برای ولفاریسم قانونی است "
در قسمت ۱، فرانسیسون استدلال می‌کند که حیوانات غیرمسئول، مالکیت شخصی یا منجنیق صاحبان آنها هستند، حتی اگر به عنوان یک نوع خاص از اموال شناخته شوند. به این ترتیب، آنها خودشان نمی‌توانند از حقوق قانونی برخوردار شوند، زیرا اینها اهداف اعمال حقوق شخص دیگری هستند. هر زمان که منافع یک حیوان در برابر منافع مالک متعادل شود (با فرض اینکه حیوان به عنوان منافع شناخته شده باشد)، هر چقدر که ممکن است این چیزهای بی‌اهمیت باشد، منافع صاحبش پیروز می‌شود. فرانسیسون اوضاع را با معالجه بردگان در ایالات متحده در سده‌های ۱۸ و ۱۹ مقایسه می‌کند، جایی که قوانینی وجود داشته که به ظاهر از آنها محافظت می‌شود، در حالی که دادگاه‌ها نادیده گرفته‌اند که نهاد برده داری، این حمایت را تا حد زیادی بی‌معنی می‌کند.
وی در ادامه استدلال می‌کند که قانون رفاه حیوانات سال ۱۹۶۶ ایالات متحده، نمونه ای از قوانین سمبولیک است، بر خلاف قوانین عملکردی، با تکیه بر مفاهیم شرح داده شده توسط جان دوایر در سال ۱۹۹۰. او می‌نویسد که این نمادین است (به نقل از دوایر)، زیرا نمونه ای از قانونی است که «قوه مقننه نتوانسته‌است محدودیت‌های اداری و سیاسی را که مانع اجرای قانون می‌شود، برطرف کند.»

## نقد و بررسی
پروفسور پریسیلا کوهن به این کتاب نقد و بررسی مطلوب کرد، نوشت: "فرانسیسون باعث می‌شود تا نظرات ما را در مورد حیوانات، بی رحمی، چه نوع دردی" ضروری "ارزیابی کنیم، چه جامعه ای اجازه می‌دهد تا موجودات بی دفاع شلیک شود، سوزانده شود، مورد ضرب و شتم قرار بگیرد؛ و غیره. توضیحات او همیشه متفکرانه است، تحلیلهای او نافذ است، نمونه‌های وی جالب است. " آنتونیا لایارد از ارزش‌های محیطی بسیار مهم‌تر بود، زیرا احساس می‌کرد که فرانسیسون هنگامی که "تلاش می‌کند چیزی را در جای خود قرار دهد، دشواری را تجربه می‌کند، زیرا او توصیف نمی‌کند که چگونه تئوری رگان در مورد حقوق حیوانات ممکن است در عمل عملی شود، به طور خاص، فرانسیسون به رگان ادعا می‌کند که حیوانات نباید دارای حقوق برابر با انسان باشند و این را با بیان اینکه آنها از حقوق یکسان برخوردار نیستند، درهم می‌آمیزند. "
بررسی حقوقی هاروارد نیز بسیار حیاتی بود، زیرا احساس می‌کردند که این کتاب «یک مطالعه گسترده و متفکرانه» است، اما «هیچ کاری برای تبدیل کردن گونه‌شناس تأیید شده نخواهد کرد».

wikiname: fawiki

title: حیوانات، املاک و قانون

in_language: fa

wikitext:
{{Infobox book
|name=حیوانات، املاک و قانون
|image=Animals, Property, and the Law.JPG
|caption=Goat outside slaughterhouse, PA
|author=[[گری فرانسیون]]
|illustrator=
|cover_artist=[[Sue Coe]] (1990)
|country=United States
|series=Ethics and Action
|subject=[[دانش نظری حقوق]]، [[حقوق حیوانات]]
|publisher=Temple University Press
|pub_date=May 1995
|media_type=Hardcover, paperback, Kindle edition
|pages=368 (1st edition, hardcover)
|isbn=978-1-56639-283-9
|ISBN -note=(1st edition, hardcover)
|preceded_by=Vivisection and Dissection in the Classroom: A Guide to Conscientious Objection (1992)
|followed_by=Rain Without Thunder: The Ideology of the Animal Rights Movement (1996)
|infoboxwidth=25em
}}
'''''حیوانات، املاک و قانون''''' (۱۹۹۵) کتابی است که [[گری فرانسیون|گری فرانسیسون]]، استاد برجسته حقوق و نیکلاس د بی. کاتزنباخ محقق حقوق و فلسفه در [[دانشکده حقوق راتجرز - نیوآرک]]. این کتاب نخستین رفتار گسترده دانش نظری حقوق حیوانات بود.<ref>[[William Kunstler|Kunstler, William F.]] (1995). "Foreword" in ''Animals, Property, and the Law''.</ref>

== خلاصه داستان ==
این کتاب به یک مقدمه تقسیم شده‌است، که در آن مفهوم فرانسیسون در مورد "وفاداری قانونی"، و پس از آن سه بخش بیان شده‌است: (۱) "وضعیت حیوانات به عنوان دارایی"، (۲) "کاربرد عمومی نظریه: اساسنامه‌های ضد انحصاری"، و (۳) "کاربرد ویژه تئوری: تنظیم آزمایش حیوانات." این قسمت از عنوان "جایگزینی برای ولفاریسم قانونی است "

در قسمت ۱، فرانسیسون استدلال می‌کند که حیوانات غیرمسئول، مالکیت شخصی یا ''منجنیق'' صاحبان آنها هستند، حتی اگر به عنوان یک نوع خاص از اموال شناخته شوند. به این ترتیب، آنها خودشان نمی‌توانند از حقوق قانونی برخوردار شوند، زیرا اینها اهداف اعمال حقوق شخص دیگری هستند. هر زمان که منافع یک حیوان در برابر منافع مالک متعادل شود (با فرض اینکه حیوان به عنوان منافع شناخته شده باشد)، هر چقدر که ممکن است این چیزهای بی‌اهمیت باشد، منافع صاحبش پیروز می‌شود. فرانسیسون اوضاع را با معالجه [[برده‌داری در ایالات متحده آمریکا|بردگان در ایالات متحده]] در سده‌های ۱۸ و ۱۹ مقایسه می‌کند، جایی که قوانینی وجود داشته که به ظاهر از آنها محافظت می‌شود، در حالی که دادگاه‌ها نادیده گرفته‌اند که نهاد برده داری، این حمایت را تا حد زیادی بی‌معنی می‌کند.<ref>Francione (1995), pp. 4–5.</ref>

وی در ادامه استدلال می‌کند که [[قانون رفاه حیوانات سال ۱۹۶۶]] ایالات متحده، نمونه ای از قوانین سمبولیک است، بر خلاف قوانین عملکردی، با تکیه بر مفاهیم شرح داده شده توسط [[جان دوایر (قاضی استرالیا)|جان دوایر]] در سال ۱۹۹۰. او می‌نویسد که این نمادین است (به نقل از دوایر)، زیرا نمونه ای از قانونی است که «قوه مقننه نتوانسته‌است محدودیت‌های اداری و سیاسی را که مانع اجرای قانون می‌شود، برطرف کند.»<ref>Francione (1995), p. 208ff; also see Sherry, Clifford J (2009). ''Animal Rights: A Reference Handbook''. ABC-CLIO, p. 248</ref>

== نقد و بررسی ==
پروفسور [[پریسیلا کوهن]] به این کتاب نقد و بررسی مطلوب کرد، نوشت: "فرانسیسون باعث می‌شود تا نظرات ما را در مورد حیوانات، بی رحمی، چه نوع دردی" ضروری "ارزیابی کنیم، چه جامعه ای اجازه می‌دهد تا موجودات بی دفاع شلیک شود، سوزانده شود، مورد ضرب و شتم قرار بگیرد؛ و غیره. توضیحات او همیشه متفکرانه است، تحلیلهای او نافذ است، نمونه‌های وی جالب است. "<ref>{{Cite journal|last=Cohn|first=Priscilla|date=October 1997|title=Gary L. Francione: "Animals, Property and the Law" (Book Review)|url=|journal=Environmental Ethics|volume=19|issue=3|pages=319–322|doi=10.5840/enviroethics199719319|pmid=}}</ref> آنتونیا لایارد از ''ارزش‌های محیطی'' بسیار مهم‌تر بود، زیرا احساس می‌کرد که فرانسیسون هنگامی که "تلاش می‌کند چیزی را در جای خود قرار دهد، دشواری را تجربه می‌کند، زیرا او توصیف نمی‌کند که چگونه تئوری رگان در مورد حقوق حیوانات ممکن است در عمل عملی شود، به طور خاص، فرانسیسون به رگان ادعا می‌کند که حیوانات نباید دارای حقوق برابر با انسان باشند و این را با بیان اینکه آنها از حقوق یکسان برخوردار نیستند، درهم می‌آمیزند. "<ref>{{Cite journal|last=Layard|first=Antonia|date=February 1998|title=Reviewed Work: Animals, Property and the Law by Gary Francione|journal=Environmental Values|volume=7|issue=1|pages=118–120|jstor=30302274}}</ref>

''بررسی حقوقی هاروارد'' نیز بسیار حیاتی بود، زیرا احساس می‌کردند که این کتاب «یک مطالعه گسترده و متفکرانه» است، اما «هیچ کاری برای تبدیل کردن گونه‌شناس تأیید شده نخواهد کرد».<ref>{{Cite journal|last=|first=|date=December 1996|title=Review: Animals, Property, and the Law|url=http://ur9ep9bn4s.search.serialssolutions.com/?ctx_ver=Z39.88-2004&ctx_enc=info:ofi/enc:UTF-8&rfr_id=info:sid/summon.serialssolutions.com&rft_val_fmt=info:ofi/fmt:kev:mtx:journal&rft.genre=article&rft.atitle=Animals,+Property,+and+the+Law&rft.jtitle=Harvard+Law+Review&rft.date=1996-12-01&rft.pub=Harvard+Law+Review+Association&rft.issn=0017-811X&rft.eissn=2161-976X&rft.volume=110&rft.spage=559&rft.externalDBID=BSHEE&rft.externalDocID=34278189&paramdict=en-US|journal=Harvard Law Review|volume=110|issue=2|pages=559–600|doi=|pmid=|access-date=27 December 2015}}</ref>

== خواندن بیشتر ==
* مک‌کارتی، کلمن (اول اکتبر 1995). [https://pqasb.pqarchiver.com/washingtonpost/access/19436753.html?FMT=ABS&FMTS=ABS:FT&date=Oct+1,+1995&author=Colman+McCarthy&pub=The+Washington+Post "احترام به هر چیز زنده"]، ''واشینگتن پست''.
* رابرتز، آدام M. (پاییز ۱۹۹۶) "نقد و بررسی: حیوانات، املاک و قانون"، ''مجله حقوق بین‌الملل هیوستون''. جلد ۱۸، شماره ۱.
* Wise, Steven M. (سپتامبر ۱۹۹۶). "بررسی: حیوانات، املاک و قانون"، ''وکیل فدرال''، جلد ۳، شماره ۸.

== منابع ==
{{پانویس}}

[[رده:کتاب‌های پیرامون حقوق جانوران]]
[[رده:کتاب‌های حقوقی]]
[[رده:کتاب‌های غیرداستانی ۱۹۹۵ (میلادی)]]

title: حیوانات، املاک و قانون

نویسنده(ها): گری فرانسیون

طراح جلد: Sue Coe (1990)

کشور: United States

مجموعه: Ethics and Action

موضوع(ها): دانش نظری حقوق، حقوق حیوانات

ناشر: Temple University Press

گونه رسانه: Hardcover, paperback, Kindle edition

شمار صفحات: 368 (1st edition, hardcover)

شابک: شابک ۹۷۸−۱−۵۶۶۳۹−۲۸۳−۹


text:
# Station Budapest-Déli
Budapest-Déli pályaudvar (Boedapest-Zuidstation) is een van de grote treinstations van de Hongaarse hoofdstad Boedapest, naast Nyugati pályaudvar, Keleti pályaudvar en  Kelenföldi pályaudvar. In tegenstelling tot de andere stations is het een modern gebouw uit glas en beton.

## Functie
In het kopstation beginnen en eindigen de treinen naar Transdanubië en de meeste voorstadstreinen op de Zuid-West route binnen de agglomeratie Boedapest. De hoofdlijnen zijn Boedapest - Győr - Hegyeshalom (lijn 1), Boedapest - Székesfehérvár - Nagykanizsa (lijn 30) en Boedapest - Dombóvár - Pecs (lijn 40). Het is naar passagiers aantallen het derde station van de hoofdstad. In de zomer betreft het vooral reizigers naar het Balaton, in de winter voornamelijk woon-werkverkeer.

## Ligging
Het station ligt in het stadsdeel Boeda op de grens van het 1e en het 12de district aan het Magyar jakubinusok plein. Via de Gellértbergtunnel aan de zuidkant van het emplacement is het station met de rest van het spoorwegnet verbonden. Het station wordt van het Vérmező park en de Burchtheuvel gescheiden door de Christina straat. Sinds 1972 is het station het westelijke eindpunt van  metrolijn 2. Verder verbinden de tramlijnen 17, 56, 56A, 59, 59A, 59B en 61 het station met de tramknooppunten Kálmán Széllplein (van 1951 tot 2011 Moskouplein) en Móricz Zsigmond rotonde.

## Geschiedenis
In 1861 werd het deel tussen Boeda en Kanizsa van de Hongaarse Zuiderspoorweg (Déli Vasút) geopend. De naam Zuiderspoorweg duidt op de spoorlijn van Boedapest naar de Hongaarse haven Fiume aan de Adriatische Zee, de treindienst zelf werd onderhouden door de cs. kir. szab. Déli Vaspályatársaság, die ook andere lijnen in Oostenrijk-Hongarije exploiteerde. De reizigers moesten gebruikmaken van een provisorium terwijl de bouw van het stationsgebouw nog in volle gang was. Het eerste stationsgebouw had een houten kap boven de sporen, aan één kant geflankeerd door een gebouw voor vertrekkende passagiers en aan de andere kant het gebouw voor aankomende passagiers. Deze indeling met twee gebouwen naast een middenhal is nu nog te zien bij station Nyugati. In 1901 werd aan de kant van het Vérmező park, de oostkant van het emplacement, een nieuw stationsgebouw geopend om het groeiende aantal reizigers op te kunnen vangen. Dit gebouw handelde zowel de vertrekkende als aankomende reizigers af.
In de Tweede Wereldoorlog werd het station door bombardementen zwaar beschadigd en de spoorlijnen naar het station vernietigd. Na afloop van de oorlog werd niet meteen met de herbouw van het stationsgebouw begonnen en de reizigers moesten zich tot begin jaren 60 van de twintigste eeuw behelpen met allerlei noodvoorzieningen. In deze tijd is overwogen om het treinverkeer geheel te verplaatsen naar Kelenföldi pályaudvar aan de zuidkant van de Gellértbergtunnel, maar in 1962 werden tijdelijke perrons en een nieuwe glazen hal aan het eind van de sporen gebouwd.

## Herbouw
Architect Kővári György werkte tussen 1968 en 1974 aan plannen voor het station en de herbouw werd in 1970 gestart. Op 22 december 1972 werd het metrostation onder het huidige stationsgebouw in gebruik genomen, de keersporen van de metro liggen onder het station. De huidige hal met kaartautomaten en wachtkamer aan de westkant was begin 1973 de verbinding tussen het trein en het metrostation. In 1974 werden een aantal oude gebouwen gesloopt en werd op de plaats waar in 1901 het stationsgebouw stond een kantoorgebouw -op de foto links achter het stationsgebouw- opgetrokken. Een aantal attributen van het oude stationsgebouw werd ondergebracht in het verkeersmuseum van Boedapest. In 1975 werd het huidige station in gebruik genomen. Het station kende geen perron overkapping maar de perrons werden wel voorzien van bomen. In 1983 is het station van bovenleiding voorzien. In 2001 is het perron tussen de sporen 4 en 5 opgehoogd en van overkapping voorzien in verband met de start van intercity diensten naar Zalaegerszeg en de Citadella naar Slovenië. In de zomer van 2004 werd het plafond van de stationshal ontzet toen een trein naar binnen reed. Na dertig jaar gebruik verkeerde het station in slechte staat, zo was de witte beplating deels van de gevel gevallen en zaten er gaten in het plafond. De nodige reparaties brachten een verplaatsing naar Kelenföld weer op de agenda. Inmiddels is besloten het station met privé kapitaal te verbouwen. De gaten in het plafond zijn gedicht en de gevelbeplating is hersteld.

wikiname: nlwiki

title: Station Budapest-Déli

in_language: nl

wikitext:
{{Infobox metrostation Boedapest
| naam=Budapest-Déli pályaudvar
 ''Boedapest-Zuidstation''
| afb_links=
| afb_rechts=
| afbeelding=Deli-pu-budapest.jpg
| onderschrift=Voorzijde van station Budapest-Déli
| plaats={{HU-VLAG}} [[Boedapest]]
| stationscode=
| opening= 1861
| sluiting=
| heropening= 1975
| perrons=
| lijnen=Spoorlijn 1, 30 en 40
| exploitant= [[Magyar Államvasutak]]
| aantalreizigers=
| kaart=
| westM2 = Eindpunt
| oostM2 = [[Széll Kálmán tér]]
| lat_deg=47
| lat_min=29
| lat_sec=58
| lat_dir=N
| lon_deg=19
| lon_min=01
| lon_sec=30
| lon_dir=E
}}
'''Budapest-Déli pályaudvar''' (Boedapest-Zuidstation) is een van de grote [[trein]][[spoorwegstation|station]]s van de Hongaarse hoofdstad [[Boedapest]], naast [[Station Budapest-Nyugati|Nyugati pályaudvar]], [[Station Budapest-Keleti|Keleti pályaudvar]] en [[Station Kelenföld| Kelenföldi pályaudvar]]. In tegenstelling tot de andere stations is het een modern gebouw uit glas en beton.

==Functie==
In het [[kopstation]] beginnen en eindigen de treinen naar [[Transdanubië]] en de meeste voorstadstreinen op de Zuid-West route binnen de agglomeratie Boedapest. De hoofdlijnen zijn Boedapest - [[Győr]] - [[Hegyeshalom]] (lijn 1), Boedapest - [[Székesfehérvár]] - [[Nagykanizsa]] (lijn 30) en Boedapest - [[Dombóvár]] - [[Pécs|Pecs]] (lijn 40). Het is naar passagiers aantallen het derde station van de hoofdstad. In de zomer betreft het vooral reizigers naar het [[Balatonmeer|Balaton]], in de winter voornamelijk woon-werkverkeer.

==Ligging==
[[Bestand:BpDelipu alagut (eszaki kapuzat).jpg|thumb|De [[Gellértberg]]tunnel aan de zuidkant van het station]]
Het station ligt in het stadsdeel [[Boeda]] op de grens van het [[District I|1e]] en het 12de district aan het Magyar jakubinusok plein. Via de Gellértbergtunnel aan de zuidkant van het emplacement is het station met de rest van het spoorwegnet verbonden. Het station wordt van het Vérmező park en de [[Burcht van Boeda|Burchtheuvel]] gescheiden door de Christina straat. Sinds 1972 is het station het westelijke eindpunt van [[Metro van Boedapest| metrolijn 2]]. Verder verbinden de tramlijnen 17, 56, 56A, 59, 59A, 59B en 61 het station met de tramknooppunten [[Kálmán Széllplein]] (van 1951 tot 2011 Moskouplein) en Móricz Zsigmond rotonde.

==Geschiedenis==
[[Bestand:BpDelipu-Kelenfold.jpg|thumb|De spoorlijn tussen Déli en Kelenföld ten zuiden van de tunnel]]
In 1861 werd het deel tussen [[Boeda]] en [[Nagykanizsa|Kanizsa]] van de Hongaarse Zuiderspoorweg ([[Déli Vasút]]) geopend. De naam Zuiderspoorweg duidt op de spoorlijn van Boedapest naar de Hongaarse haven [[Rijeka|Fiume]] aan de [[Adriatische Zee]], de treindienst zelf werd onderhouden door de ''cs. kir. szab. Déli Vaspályatársaság'', die ook andere lijnen in [[Oostenrijk-Hongarije]] exploiteerde. De reizigers moesten gebruikmaken van een provisorium terwijl de bouw van het stationsgebouw nog in volle gang was. Het eerste stationsgebouw had een houten kap boven de sporen, aan één kant geflankeerd door een gebouw voor vertrekkende passagiers en aan de andere kant het gebouw voor aankomende passagiers. Deze indeling met twee gebouwen naast een middenhal is nu nog te zien bij station Nyugati. In 1901 werd aan de kant van het Vérmező park, de oostkant van het emplacement, een nieuw stationsgebouw geopend om het groeiende aantal reizigers op te kunnen vangen. Dit gebouw handelde zowel de vertrekkende als aankomende reizigers af.

In de [[Tweede Wereldoorlog]] werd het station door bombardementen zwaar beschadigd en de spoorlijnen naar het station vernietigd. Na afloop van de oorlog werd niet meteen met de herbouw van het stationsgebouw begonnen en de reizigers moesten zich tot begin jaren 60 van de twintigste eeuw behelpen met allerlei noodvoorzieningen. In deze tijd is overwogen om het treinverkeer geheel te verplaatsen naar [[Station Kelenföld|Kelenföldi pályaudvar]] aan de zuidkant van de [[Gellértberg]]tunnel, maar in 1962 werden tijdelijke perrons en een nieuwe glazen hal aan het eind van de sporen gebouwd.

==Herbouw==
[[Bestand:Hungary, Budapest - Déli pályaudvar metro station 1.jpg|thumb|Het metrostation uit 1972]]
Architect Kővári György werkte tussen 1968 en 1974 aan plannen voor het station en de herbouw werd in 1970 gestart. Op 22 december 1972 werd het metrostation onder het huidige stationsgebouw in gebruik genomen, de keersporen van de metro liggen onder het station. De huidige hal met kaartautomaten en wachtkamer aan de westkant was begin 1973 de verbinding tussen het trein en het metrostation. In 1974 werden een aantal oude gebouwen gesloopt en werd op de plaats waar in 1901 het stationsgebouw stond een kantoorgebouw -op de foto links achter het stationsgebouw- opgetrokken. Een aantal attributen van het oude stationsgebouw werd ondergebracht in het verkeersmuseum van Boedapest. In 1975 werd het huidige station in gebruik genomen. Het station kende geen perron overkapping maar de perrons werden wel voorzien van bomen. In 1983 is het station van [[bovenleiding]] voorzien. In 2001 is het perron tussen de sporen 4 en 5 opgehoogd en van overkapping voorzien in verband met de start van [[intercity]] diensten naar [[Zalaegerszeg]] en de [[Citadella (trein)|Citadella]] naar [[Slovenië]]. In de zomer van 2004 werd het plafond van de stationshal ontzet toen een trein naar binnen reed. Na dertig jaar gebruik verkeerde het station in slechte staat, zo was de witte beplating deels van de gevel gevallen en zaten er gaten in het plafond. De nodige reparaties brachten een verplaatsing naar Kelenföld weer op de agenda. Inmiddels is besloten het station met privé kapitaal te verbouwen. De gaten in het plafond zijn gedicht en de gevelbeplating is hersteld.

== Externe links ==
* [https://www.mavcsoport.hu/mav-start/belfoldi-utazas/vasutallomas/budapest-deli Officiële website] (diensten en openingstijden)
* [http://www.vasutallomasok.hu/allomas.php?az=bude Afbeeldingen en informatie over Déli pályaudvar op Vasútállomások.hu (Hongaars)]

{{Commonscat|Budapest-Déli pályaudvar}}
{{Appendix|2=
* {{Bronvermelding anderstalige Wikipedia|taal=hu|titel=Budapest-Déli pályaudvar}}
* M. Wade-Matthews, The world's great railway journeys, Oxford 1999
{{References}}
}}
{{Navigatie spoorwegstations Boedapest}}
{{Coor title dms|47|29|58|N|19|1|30|E|type:landmark_scale:1563_region:HU}}

[[Categorie:Bouwwerk in Boedapest]]
[[Categorie:Spoorwegstation in Hongarije|Budapest-Déli]]
[[Categorie:Metrostation in Boedapest|Deli]]
[[Categorie:Verkeer en vervoer in Boedapest]]

title: Algemeen

Exploitant: Magyar Államvasutak

Lijnen: Spoorlijn 1, 30 en 40

title: Ligging

Plaats: Boedapest

Coördinaten: 47° 30′ NB, 19° 2′ OL

Ligging: Station Budapest-Déli (Boedapest) · Station Budapest-Déli

Portaal: Openbaar vervoer · Hongarije