text:
# Evohé
Evohé: Poemas eróticos es un libro de poesía de la escritora uruguaya Cristina Peri Rossi, publicado en 1971 por la editorial Girón. El poemario, conformado por textos eróticos de carácter lésbico y disruptivo, fue el primer libro de poesía de la autora y es considerado una de sus obras más importantes, además de un texto emblemático de la poesía latinoamericana del siglo XX.
Debido al carácter conservador de la sociedad uruguaya de la época, la publicación de la obra resultó controversial por su temática y posteriormente fue prohibida por la dictadura militar uruguaya. A causa de ello, el libro fue difícil de conseguir durante décadas, hasta que fue reeditado en 2021.
Entre las temáticas principales de la obra se encuentran el homoerotismo femenino, el amor lésbico y el abordaje de las relaciones sexuales y la liberación femenina a través de motivos religiosos.

## Trasfondo
El título del libro, como lo confirmó la propia autora, es tomado de la onomatopeya que referencia los gritos ceremoniales que proferían las mujeres que adoraban al dios griego Dioniso en medio del éxtasis amoroso, tal como lo relata el poeta clásico Eurípides en la tragedia Las bacantes. En cuanto a su estructura, la obra se compone de 16 poemas e inicia con dos citas literarias, una de la poeta griega Safo que dice: «Otra vez Eros que desata los miembros / me tortura dulce y amargo / monstruo invencible», y otra del cineasta francés Jean Cocteau que indica: «La poesía es imprescindible, pero me gustaría saber para qué».
La temática de erotismo lésbico del poemario provocó controversia en el Uruguay de principios de la década de 1970. Sobre la recepción que obtuvo el libro, Peri Rossi afirmó años después, en el prólogo de una de sus reediciones: «Me sentí en medio de una revolución y de una contrarrevolución, asombrada por las reacciones que producía y por las consecuencias que traía. Me convertí, sin haberlo deseado, en la Rimbaud de una ciudad donde, por lo demás, había nacido el conde de Lautréamont».
El mismo año de la publicación de Evohé, Peri Rossi recibió información de que fuerzas militares estaban planificando detenerla, por lo que en 1972 decidió abandonar Uruguay con destino a Barcelona, en medio de una creciente oleada de represión en América Latina a manos de dictaduras militares. Al poco tiempo, Uruguay sufrió un golpe de Estado y se instauró un régimen dictatorial, que prohibió las obras de Peri Rossi.
Además del rechazo hacia el libro del sector de la derecha, la izquierda, corriente política en la que militaba Peri Rossi, también fue hostil hacia la obra. Sobre el tema, la autora afirmó en una entrevista realizada en 2003:

Era una figura política reconocida de la izquierda independiente, de manera que, después del éxito literario, pensé que ya tenía suficientes méritos y que ese era el momento. Que no me iban a discutir políticamente si sacaba un libro de poemas lésbicos, así que saqué Evohé, en el 71. Y a la izquierda le sentó como una patada. En el semanario donde yo escribía, el más famoso en América Latina, “Marcha”, estuvieron seis meses sin sacar la crítica de mi libro. Yo escribía allí y políticamente tenía mucho peso, pero ¿qué hacían conmigo cuando había sacado un libro lesbiano? Al final decidieron que publicaban la reseña, y después la izquierda más izquierda, los tupamaros, me llamó al orden. Entonces no aceptaban homosexuales en la guerrilla. Yo tenía amigos gays que querían entrar, pero los rechazaban. Me dijeron que había escrito un libro pequeño-burgués y me pusieron entre los autores que no había que leer (...) Si a mí no me llega a echar a patadas el fascismo, lo hubiera hecho la propia izquierda revolucionaria.

Tras su publicación original en 1971, el libro no volvió  a ser reeditado durante décadas, lo que volvió difícil su obtención y elevó el precio de los ejemplares originales. La obra fue finalmente reeditada en Uruguay en 2021 de la mano de la editorial Estuario, luego de que Peri Rossi fuera galardonada con el Premio Miguel de Cervantes y cincuenta años después de la edición original.

## Temáticas
Entre las temáticas centrales del libro se encuentran el amor lésbico, el erotismo femenino y la imposibilidad del lenguaje de expresar la pasión. Una particular significación tiene en la obra la imagen de la mujer libre, que es transformada en la poesía de Peri Rossi por medio de la sensualidad y la consumación de deseos que rompen la dicotomía entre géneros. El erotismo empleado en la obra es también notorio por su carácter transgresor y contracultural para la época, caracterizada por la estigmatización de la homosexualidad. En Evohé, por el contrario, las relaciones sexuales entre mujeres son descritas como actos poéticos de celebración, como se aprecia, por ejemplo, en estos versos del poema «Vía Crucis»:

Entré como a una catedral
y sus piernas vibraron
como los tubos del órgano
cuando, adentro,
me puse a pronunciarla
a hacer música entre las naves
bajo la mirada aquiescente
de todas las vírgenes iluminadas.

Debido a su tratamiento de manera abierta del homoerotismo y su posicionamiento como temática central, Evohé inició una segunda etapa en la tradición literaria LGBT uruguaya, que hasta entonces solo había contado con representaciones que abordaban la homosexualidad de forma sutil.
Otro motivo recurrente del poemario es una suerte de sacralización del cuerpo femenino y el deseo hacia el mismo, así como la inclusión de léxico y simbología religiosa y referencias a figuras bíblicas, como Adán, que en Evohé es usado como forma de criticar al sistema patriarcal. Este carácter religioso puede apreciarse en poemas como «Silencio», en el que Peri Rossi describe el cuerpo desnudo de una mujer como objeto de una oración y exige que sea contemplado en silencio, superando todos los prejuicios, como se puede observar en el siguiente fragmento del poema:

Cuando ella abre sus piernas
que todo el mundo se calle.
(...)
que no hay enjambre mejor
que sus cabellos
ni abertura mayor que la de sus piernas
ni bóveda que yo avizore con más respeto
ni selva tan fragante como su pubis
ni torres y catedrales más seguras.
Silencio.
Orad: ella ha abierto sus piernas.
Todo el mundo arrodillado.

wikiname: eswiki

title: Evohé

in_language: es

wikitext:
{{artículo bueno}}
{{ficha de libro
|editorial = Girón
}}
'''''Evohé: Poemas eróticos''''' es un libro de poesía de la escritora [[Uruguay|uruguaya]] [[Cristina Peri Rossi]], publicado en 1971 por la editorial Girón.<ref>{{Cita web |url=https://elpais.com/babelia/2022-04-16/cristina-peri-rossi-cuando-el-amor-es-una-droga.html |título=“¿Qué es ser anormal?”: Cristina Peri Rossi, el amor como una droga |fechaacceso=2024-09-14 |apellido=Ramírez |nombre=Noella |fecha=2022-04-16 |sitioweb=[[El País]] |urlarchivo=https://web.archive.org/web/20220416041025/https://elpais.com/babelia/2022-04-16/cristina-peri-rossi-cuando-el-amor-es-una-droga.html |fechaarchivo=2022-04-16}}</ref> El poemario, conformado por textos eróticos de carácter [[Lesbianismo erótico|lésbico]] y disruptivo, fue el primer libro de poesía de la autora y es considerado una de sus obras más importantes,<ref name="pruneda" /><ref name="observador">{{Cita web |url=https://www.elobservador.com.uy/nota/cinco-libros-de-cristina-peri-rossi-para-celebrar-su-premio-cervantes-202242215453 |título=Cinco libros destacados de Cristina Peri Rossi para celebrar su premio Cervantes |fechaacceso=2024-09-14 |sitioweb=[[El Observador (Uruguay)|El Observador]] |urlarchivo=https://web.archive.org/web/20230219171637/https://www.elobservador.com.uy/nota/cinco-libros-de-cristina-peri-rossi-para-celebrar-su-premio-cervantes-202242215453 |fechaarchivo=2023-02-19}}</ref> además de un texto emblemático de la poesía latinoamericana del {{siglo|XX||s}}.<ref>{{Cita web |url=https://brecha.com.uy/mi-mujer-la-palabra/ |título=Mi mujer, la palabra |fechaacceso=2024-09-14 |apellido=Sanguinetti |nombre=Néstor |fecha=2021-08-13 |sitioweb=Brecha |urlarchivo=https://web.archive.org/web/20240419121150/https://brecha.com.uy/mi-mujer-la-palabra/ |fechaarchivo=2024-04-19}}</ref>

Debido al carácter conservador de la sociedad uruguaya de la época, la publicación de la obra resultó controversial por su temática y posteriormente fue prohibida por la [[Dictadura cívico-militar en Uruguay (1973-1985)|dictadura militar uruguaya]].<ref>{{Cita web |url=https://www.elpais.com.uy/tvshow/libros/osada-y-seductora-colegas-y-amigos-hablan-del-cervantes-a-cristina-peri-rossi |título="Osada" y "seductora": colegas y amigos hablan del Cervantes a Cristina Peri Rossi |fechaacceso=2024-09-14 |fecha=2021-11-10 |sitioweb=[[El País (Uruguay)|El País]] |urlarchivo=https://web.archive.org/web/20230720220046/https://www.elpais.com.uy/tvshow/libros/osada-y-seductora-colegas-y-amigos-hablan-del-cervantes-a-cristina-peri-rossi |fechaarchivo=2023-07-20}}</ref><ref name="graell">{{Cita web |url=https://www.elmundo.es/la-lectura/2024/06/04/6650b1bee85ecea50b8b4582.html |título=Por qué Sara Torres es el nuevo fenómeno de la literatura española: "Solo un 2% de mis lectores son hombres heterosexuales" |fechaacceso=2024-09-14 |apellido=Graell |nombre=Vanessa |fecha=2024-06-04 |sitioweb=[[El Mundo (España)|El Mundo]] |urlarchivo=https://web.archive.org/web/20240604073200/https://www.elmundo.es/la-lectura/2024/06/04/6650b1bee85ecea50b8b4582.html |fechaarchivo=2024-06-04}}</ref> A causa de ello, el libro fue difícil de conseguir durante décadas, hasta que fue reeditado en 2021.<ref name="observador" />

Entre las temáticas principales de la obra se encuentran el homoerotismo femenino, el amor lésbico y el abordaje de las relaciones sexuales y la liberación femenina a través de motivos religiosos.{{sfn|Muñoz|Pimentel|2008|pp=97-98}}<ref name="apratto" />

== Trasfondo ==
[[Archivo:Cristina Peri (cropped).jpg|derecha|miniatura|Cristina Peri Rossi en 1986.]]
El título del libro, como lo confirmó la propia autora, es tomado de la [[onomatopeya]] que referencia los gritos ceremoniales que proferían las mujeres que adoraban al dios griego [[Dioniso]] en medio del éxtasis amoroso,{{sfn|Bravo|2022|p=189}}<ref name="perez" /> tal como lo relata el poeta clásico [[Eurípides]] en la tragedia ''[[Las bacantes]]''.{{sfn|Muñoz|Pimentel|2008|pp=97-98}} En cuanto a su estructura, la obra se compone de 16 poemas e inicia con dos citas literarias, una de la poeta griega [[Safo]] que dice: «Otra vez Eros que desata los miembros / me tortura dulce y amargo / monstruo invencible»,<ref name="graell" /><ref name="observador" /> y otra del cineasta francés [[Jean Cocteau]] que indica: «La poesía es imprescindible, pero me gustaría saber para qué».<ref name="apratto">{{Cita web |url=https://escaramuza.com.uy/nota/el-amor-es-cuestion-de-palabras/1038 |título=El amor es cuestión de palabras |fechaacceso=2024-09-14 |apellido=Appratto |nombre=Roberto |fecha=2021-09-28 |sitioweb=Escaramuza |urlarchivo=https://web.archive.org/web/20211016112235/https://escaramuza.com.uy/nota/el-amor-es-cuestion-de-palabras/1038 |fechaarchivo=2021-10-16}}</ref>

La temática de erotismo lésbico del poemario provocó controversia en el Uruguay de principios de la década de 1970. Sobre la recepción que obtuvo el libro, Peri Rossi afirmó años después, en el prólogo de una de sus reediciones: «Me sentí en medio de una revolución y de una contrarrevolución, asombrada por las reacciones que producía y por las consecuencias que traía. Me convertí, sin haberlo deseado, en la Rimbaud de una ciudad donde, por lo demás, había nacido el conde de Lautréamont».<ref name="observador" />

El mismo año de la publicación de ''Evohé'', Peri Rossi recibió información de que fuerzas militares estaban planificando detenerla,<ref name="aguirre">{{Cita web |url=https://letraslibres.com/literatura/cristina-peri-rossi-cervantes/ |título=A Cristina Peri Rossi le creció un Cervantes |fechaacceso=2024-09-14 |apellido=Aguirre |nombre=Analhi |fecha=2021-11-12 |sitioweb=[[Letras Libres]] |urlarchivo=https://web.archive.org/web/20220703184143/https://letraslibres.com/literatura/cristina-peri-rossi-cervantes/ |fechaarchivo=2022-07-03}}</ref> por lo que en 1972 decidió abandonar Uruguay con destino a [[Barcelona]], en medio de una creciente oleada de represión en [[América Latina]] a manos de dictaduras militares.<ref name="pruneda">{{Cita web |url=https://www.infobae.com/cultura/2021/07/12/detente-instante-eres-tan-bello-publican-por-primera-vez-en-argentina-la-obra-de-la-poeta-uruguaya-cristina-peri-rossi/ |título=Cristina Peri Rossi, medio siglo de poesía uruguaya como “el aullido de un animal al que pretenden encerrar” |fechaacceso=2024-09-14 |apellido=Pruneda |nombre=Dolores |fecha=2021-07-12 |sitioweb=[[Infobae]] |urlarchivo=https://web.archive.org/web/20210722093330/https://www.infobae.com/cultura/2021/07/12/detente-instante-eres-tan-bello-publican-por-primera-vez-en-argentina-la-obra-de-la-poeta-uruguaya-cristina-peri-rossi/ |fechaarchivo=2021-07-22}}</ref> Al poco tiempo, Uruguay sufrió un [[Golpe de Estado en Uruguay de 1973|golpe de Estado]] y se instauró un régimen [[Dictadura cívico-militar en Uruguay (1973-1985)|dictatorial]], que prohibió las obras de Peri Rossi.<ref>{{Cita web |url=https://www.informador.mx/cultura/Cristina-Peri-Rossi-Quien-es-la-escritora-ganadora-del-Premio-Cervantes-2021-20211110-0079.html |título=¿Quién es Cristina Peri Rossi, ganadora del Premio Cervantes 2021? |fechaacceso=2024-09-14 |fecha=2021-11-10 |sitioweb=[[El Informador (México)|El Informador]] |urlarchivo=https://web.archive.org/web/20221004174450/https://www.informador.mx/cultura/Cristina-Peri-Rossi-Quien-es-la-escritora-ganadora-del-Premio-Cervantes-2021-20211110-0079.html |fechaarchivo=2022-10-04}}</ref>

Además del rechazo hacia el libro del sector de la [[derecha política|derecha]], la [[izquierda política|izquierda]], corriente política en la que militaba Peri Rossi, también fue hostil hacia la obra. Sobre el tema, la autora afirmó en una entrevista realizada en 2003:{{sfn|Muñoz|Pimentel|2008|pp=97-98}}

{{cita|Era una figura política reconocida de la izquierda independiente, de manera que, después del éxito literario, pensé que ya tenía suficientes méritos y que ese era el momento. Que no me iban a discutir políticamente si sacaba un libro de poemas lésbicos, así que saqué ''Evohé'', en el 71. Y a la izquierda le sentó como una patada. En el semanario donde yo escribía, el más famoso en América Latina, “Marcha”, estuvieron seis meses sin sacar la crítica de mi libro. Yo escribía allí y políticamente tenía mucho peso, pero ¿qué hacían conmigo cuando había sacado un libro lesbiano? Al final decidieron que publicaban la reseña, y después la izquierda más izquierda, los tupamaros, me llamó al orden. Entonces no aceptaban homosexuales en la guerrilla. Yo tenía amigos gays que querían entrar, pero los rechazaban. Me dijeron que había escrito un libro pequeño-burgués y me pusieron entre los autores que no había que leer (...) Si a mí no me llega a echar a patadas el fascismo, lo hubiera hecho la propia izquierda revolucionaria.}}

Tras su publicación original en 1971, el libro no volvió  a ser reeditado durante décadas, lo que volvió difícil su obtención y elevó el precio de los ejemplares originales. La obra fue finalmente reeditada en Uruguay en 2021 de la mano de la editorial Estuario, luego de que Peri Rossi fuera galardonada con el [[Premio Miguel de Cervantes]] y cincuenta años después de la edición original.<ref name="apratto" /><ref name="aguirre" /><ref name="observador" /><ref name="monteblanco" />

== Temáticas ==
Entre las temáticas centrales del libro se encuentran el amor lésbico, el erotismo femenino y la imposibilidad del lenguaje de expresar la pasión.{{sfn|Muñoz|Pimentel|2008|pp=97-98}} Una particular significación tiene en la obra la imagen de la mujer libre, que es transformada en la poesía de Peri Rossi por medio de la sensualidad y la consumación de deseos que rompen la dicotomía entre géneros.<ref>{{Cita web |título=Evohé y la sensualidad poética |fechaacceso=2024-09-14 |apellido=León |nombre=Cristóbal |fecha=2022-12-30 |sitioweb=Rebelión }}</ref><ref name="apratto" /> El erotismo empleado en la obra es también notorio por su carácter transgresor y contracultural para la época, caracterizada por la estigmatización de la homosexualidad. En ''Evohé'', por el contrario, las relaciones sexuales entre mujeres son descritas como actos poéticos de celebración, como se aprecia, por ejemplo, en estos versos del poema «Vía Crucis»:{{sfn|Bravo|2022|p=190}}

{{cita|Entré como a una catedral
y sus piernas vibraron
como los tubos del órgano
cuando, adentro,
me puse a pronunciarla
a hacer música entre las naves
bajo la mirada aquiescente
de todas las vírgenes iluminadas.}}

Debido a su tratamiento de manera abierta del homoerotismo y su posicionamiento como temática central, ''Evohé'' inició una segunda etapa en la [[literatura LGBT de Uruguay|tradición literaria LGBT uruguaya]], que hasta entonces solo había contado con representaciones que abordaban la homosexualidad de forma sutil.{{sfn|Muñoz|Pimentel|2008|pp=97-98}}

Otro motivo recurrente del poemario es una suerte de sacralización del cuerpo femenino y el deseo hacia el mismo,<ref name="perez" /> así como la inclusión de léxico y simbología religiosa y referencias a figuras bíblicas, como [[Adán]], que en ''Evohé'' es usado como forma de criticar al sistema [[patriarcado (sociología)|patriarcal]].<ref name="monteblanco">{{Cita web |url=https://www.gub.uy/ministerio-educacion-cultura/comunicacion/publicaciones/r-m-revista-digital-periodismo-cultural-numero-3/r-m-revista-digital-5 |título=Aún cuando se escuchen tiros |fechaacceso=2024-09-14 |apellido=Monteblanco |nombre=Luciana |año=2021 |sitioweb=Ministerio de Cultura y Educación |urlarchivo=https://web.archive.org/web/20240914183753/https://www.gub.uy/ministerio-educacion-cultura/comunicacion/publicaciones/r-m-revista-digital-periodismo-cultural-numero-3/r-m-revista-digital-5 |fechaarchivo=2024-09-14}}</ref> Este carácter religioso puede apreciarse en poemas como «Silencio», en el que Peri Rossi describe el cuerpo desnudo de una mujer como objeto de una [[Oración (religión)|oración]] y exige que sea contemplado en silencio, superando todos los prejuicios, como se puede observar en el siguiente fragmento del poema:<ref name="perez">{{Cita web |url=https://iehcan.com/wp-content/uploads/2018/02/ART%C3%8DCULO-4-Mercedes-P%C3%A9rez-Rodr%C3%ADguez.pdf |título=Quebrada por alguna antigua herida: La mujer en la obra de Cristina Peri Rossi |fechaacceso=2024-09-14 |apellido=Pérez |nombre=Mercedes |año=2017 |sitioweb=[[Instituto de Estudios Hispánicos de Canarias]] |página=27 |urlarchivo=https://web.archive.org/web/20240219133518/https://iehcan.com/wp-content/uploads/2018/02/ART%C3%8DCULO-4-Mercedes-P%C3%A9rez-Rodr%C3%ADguez.pdf |fechaarchivo=2024-02-19}}</ref>

{{cita|Cuando ella abre sus piernas
que todo el mundo se calle.
(...)
que no hay enjambre mejor
que sus cabellos
ni abertura mayor que la de sus piernas
ni bóveda que yo avizore con más respeto
ni selva tan fragante como su pubis
ni torres y catedrales más seguras.
Silencio.
Orad: ella ha abierto sus piernas.
Todo el mundo arrodillado.}}

== Véase también ==
* [[Literatura LGBT de Uruguay]]

== Referencias ==
{{listaref|3}}

== Bibliografía ==
* {{Cita publicación |url=http://www.academiadeletras.gub.uy/innovaportal/file/127854/1/revista_anl_18_2022_a18.pdf |título=Cristina Peri Rossi: la Safo oriental o tengo un poema aquí del lado del amor |apellidos=Bravo |nombre=Luis |fecha=2022 |publicación=Revista de la academia nacional de las letras de Uruguay |páginas=189-199 |fechaacceso=2024-09-14 |urlarchivo=https://web.archive.org/web/20240607004845/http://www.academiadeletras.gub.uy/innovaportal/file/127854/1/revista_anl_18_2022_a18.pdf |fechaarchivo=2024-06-07}}

* {{Cita libro |nombre=Carlos Basilio |apellidos=Muñoz |título=Orsai: género, erotismo y subjetividad |url=https://searchworks.stanford.edu/view/8411155 |fechaacceso=2023-09-03 |fecha=2008 |editorial=Pirates |isbn=978-9974-8136-1-8 |apellido-editor=Lucas |nombre-editor=Virginia |serie=Colección Estigma |páginas=83-125 |capítulo=Orientación sexual en la literatura uruguaya |apellidos2=Pimentel |nombre2=Rafael}}

== Bibliografía adicional ==
* {{Cita publicación |url=https://repositori.udl.cat/server/api/core/bitstreams/6e50ccb7-8c54-4a09-a1fb-b516b01a9980/content |título=El erotismo en la poesía de Cristina Peri Rossi (1971-1979) |apellidos=Alayón Castro |nombre=Laura |fecha=2017 |editorial=[[Universidad de Lérida]] |fechaacceso=2024-09-14 |urlarchivo=https://web.archive.org/web/20240616061109/https://repositori.udl.cat/server/api/core/bitstreams/6e50ccb7-8c54-4a09-a1fb-b516b01a9980/content |fechaarchivo=2024-06-16}}

{{control de autoridades}}
[[Categoría:Libros de Cristina Peri Rossi]]
[[Categoría:Poesía LGBT]]
[[Categoría:Literatura LGBT en Uruguay]]
[[Categoría:Obras literarias con temática LGBT de 1971]]
[[Categoría:Literatura lésbica]]
[[Categoría:Poesía erótica]]

title: Evohé

Género: Poesía

Subgénero: Literatura LGBT

Tema(s): Lesbianismo erótico

Idioma: Español

Editorial: Girón

País: Uruguay


text:
# Bonnefont
Bonnefont è un comune francese di 360 abitanti situato nel dipartimento degli Alti Pirenei nella regione dell'Occitania.

## Società

### Evoluzione demografica
Abitanti censiti

wikiname: itwiki

title: Bonnefont

in_language: it

wikitext:
{{Divisione amministrativa
|Nome = Bonnefont
|Nome ufficiale =
|Panorama =
|Didascalia =
|Bandiera =
|Stemma =
|Voce stemma =
|Stato = FRA
|Grado amministrativo = 5
|Divisione amm grado 1 = Occitania
|Voce divisione amm grado 1 = Occitania (regione francese)
|Divisione amm grado 2 = Alti Pirenei
|Divisione amm grado 3 = Tarbes
|Divisione amm grado 4 = Les Coteaux
|Amministratore locale =
|Partito =
|Data elezione =
|Data istituzione =
|Latitudine decimale = 43.25
|Longitudine decimale = 0.35
|Altitudine =
|Superficie = 15.57
|Abitanti = 360
|Note abitanti = [http://www.insee.fr/fr/ppp/bases-de-donnees/recensement/populations-legales/commune.asp?annee=2009&depcom=65095 INSEE popolazione legale totale 2009]
|Aggiornamento abitanti = 2009
|Divisioni confinanti =
|Prefisso =
|Codice catastale =
|Targa =
|Nome abitanti =
|Patrono =
|Festivo =
|Mappa =
|Didascalia mappa =
|Sito =
}}

'''Bonnefont''' è un [[comuni della Francia|comune francese]] di 360 abitanti situato nel dipartimento degli [[Alti Pirenei]] nella regione dell'[[Occitania (regione francese)|Occitania]].

== Società ==
=== Evoluzione demografica ===
{{Demografia/Bonnefont}}

== Note ==
<references/>

== Altri progetti ==
{{interprogetto}}

{{Dipartimento Alti Pirenei}}
{{Controllo di autorità}}
{{Portale|Francia}}

[[Categoria:Comuni degli Alti Pirenei]]

title: Localizzazione

Stato: Francia

Regione: Occitania

Dipartimento: Alti Pirenei

Arrondissement: Tarbes

Cantone: Les Coteaux

title: Territorio

title: Altre informazioni

title: Cartografia

Cartografia: Bonnefont


text:
# Museo Lechi
Il museo Lechi è un museo ubicato a Montichiari, in provincia di Brescia.
Inaugurato nel 2012, è allestito nel Palazzo Tabarino a seguito delle donazioni al Comune di Montichiari da parte di due illustri conti e mecenati, il notaio Luigi Lechi (1926-2010) e l'ingegner Piero Lechi (1930-2013), discendenti della nobile famiglia Lechi di Brescia, riguardanti alcune centinaia di opere d'arte costituite da dipinti (tra cui tele di scuola lombarda dal Cinquecento al Settecento), disegni, stampe, porcellane e una biblioteca di circa 1500 volumi di argomento storico-artistico.

title: Museo Lechi

wikitext:
{{S|musei della Lombardia|provincia di Brescia}}
{{Museo
|Nome = Museo Lechi
|Nome originale =
|Logo =
|Immagine = Montichiari Museo Lechi.jpg
|Larghezza =
|Didascalia =
|Stato = ITA
|Indirizzo = Corso Martiri della Libertà, 33
|Latitudine =
|Longitudine =
|Tipologia = arte
|Collezioni = dipinti
|Periodo storico =
|Superficie espositiva = 1500
|Data di fondazione =
|Fondatori =
|Data di apertura = 2010
|Data di chiusura =
|Proprietà = Comune di Montichiari
|Gestione =
|Direttore =
|Visitatori =
|Note visitatori =
|Anno visitatori =
|Sito =
|Wikidata =
|Zoom mappa =
}}
Il '''museo Lechi''' è un museo ubicato a [[Montichiari]], in [[provincia di Brescia]].

Inaugurato nel 2012, è allestito nel Palazzo Tabarino a seguito delle donazioni al Comune di Montichiari da parte di due illustri conti e mecenati, il notaio Luigi Lechi (1926-2010) e l'ingegner Piero Lechi (1930-2013), discendenti della nobile famiglia [[Lechi (famiglia)|Lechi]] di [[Brescia]], riguardanti alcune centinaia di opere d'arte costituite da dipinti (tra cui tele di scuola lombarda dal Cinquecento al Settecento), disegni, stampe, porcellane e una biblioteca di circa 1500 volumi di argomento storico-artistico.

== Altri progetti ==
{{interprogetto}}

== Collegamenti esterni ==
* {{cita web|url=http://www.lombardiabeniculturali.it/opere-arte/istituti/1135/?current=4|titolo=Sistema Museale Montichiari Musei. Museo Lechi, Montichiari (BS)|accesso=4 aprile 2020}}
* {{cita web|url=https://www.montichiarimusei.it/museo/museo-lechi/|titolo=Museo Lechi|accesso=5 gennaio 2023}}
* {{cita web|url=https://lombardia.abbonamentomusei.it/Musei/Museo-Lechi|titolo=Museo Lechi|accesso=4 aprile 2020}}

{{Musei della provincia di Brescia}}
{{Portale|architettura|Lombardia|musei}}

[[Categoria:Famiglia Lechi]]
[[Categoria:Musei di Montichiari]]
[[Categoria:Pinacoteche della Lombardia|Montichiari]]

title: Ubicazione

Stato: Italia

Località: Montichiari

Indirizzo: Corso Martiri della Libertà, 33

title: Caratteristiche

Tipo: arte

Collezioni: dipinti

Proprietà: Comune di Montichiari


text:
# Pseudogonatodes lunulatus
Espèce
Synonymes
- Lepidoblepharis lunulatus Roux, 1927

Statut de conservation UICN

 LC  : Préoccupation mineure
Pseudogonatodes lunulatus est une espèce de geckos de la famille des Sphaerodactylidae.

## Répartition
Cette espèce est endémique du Venezuela. Elle se rencontre dans les États de Falcón et d'Aragua.

## Publication originale
- Roux, 1927 : Contribution à l'erpétologie du Venezuela. Verhandlungen dem Naturforschenden Gesellschaft in Basel, vol. 38, p. 252-261.

wikiname: frwiki

title: Pseudogonatodes lunulatus

in_language: fr

wikitext:
{{Ébauche|gecko}}
{{Taxobox début | animal | ''Pseudogonatodes lunulatus'' | | | classification=reptileDB }}
{{Taxobox | embranchement | Chordata }}
{{Taxobox | sous-embranchement | Vertebrata }}
{{Taxobox | classe | Reptilia }}
{{Taxobox | sous-classe | Lepidosauria }}
{{Taxobox | ordre | Squamata }}
{{Taxobox | sous-ordre | Sauria }}
{{Taxobox | infra-ordre | Gekkota }}
{{Taxobox | famille | Sphaerodactylidae }}
{{Taxobox | genre | Pseudogonatodes }}
{{Taxobox taxon | animal | espèce | Pseudogonatodes lunulatus | ([[Jean Roux|Roux]], [[1927]]) }}
{{Taxobox synonymes |
* ''Lepidoblepharis lunulatus'' <small>Roux, 1927</small> }}
{{Taxobox UICN | LC }}
{{Taxobox fin}}

'''''Pseudogonatodes lunulatus''''' est une [[espèce]] de [[Gekkota|geckos]] de la [[Famille (biologie)|famille]] des [[Sphaerodactylidae]]<ref name="ReptileDB">{{ReptileDB espèce|Pseudogonatodes|lunulatus}}</ref>.

== Répartition ==
Cette espèce est [[endémisme|endémique]] du [[Venezuela]]. Elle se rencontre dans les États de [[État de Falcón|Falcón]] et d'[[État d'Aragua|Aragua]]<ref name="ReptileDB" />.

== Publication originale ==
* Roux, 1927 : ''Contribution à l'erpétologie du Venezuela.'' Verhandlungen dem Naturforschenden Gesellschaft in Basel, {{vol.|38}}, {{p.|252-261}}.

== Liens externes ==
* {{ADW|Pseudogonatodes_lunulatus|''Pseudogonatodes lunulatus''|consulté le=13 juin 2012 }}
* {{CatalogueofLife | 4NXL3 | ''Pseudogonatodes lunulatus'' (Roux, 1927) | consulté le=16 décembre 2020 }}
* {{ITIS|819166|''Pseudogonatodes lunulatus''  (Roux, 1927)|consulté le=13 juin 2012 }}
* {{NCBI|911506|''Pseudogonatodes lunulatus''|consulté le=13 juin 2012 }}
* {{ReptileDB espèce|Pseudogonatodes|lunulatus|(Roux, 1927)|consulté le=13 juin 2012}}
* {{UICN|44579500|''Pseudogonatodes lunulatus''}}

== Notes et références ==
{{Références}}

{{Portail|herpétologie|Venezuela}}

[[Catégorie:Saurien (nom scientifique)]]
[[Catégorie:Sphaerodactylidae]]
[[Catégorie:Faune endémique du Venezuela]]

title: Classification ReptileDB

Règne: Animalia

Embranchement: Chordata

Sous-embr.: Vertebrata

Classe: Reptilia

Sous-classe: Lepidosauria

Ordre: Squamata

Sous-ordre: Sauria

Infra-ordre: Gekkota

Famille: Sphaerodactylidae

Genre: Pseudogonatodes


text:
# IC 2074
IC 2074 — галактика типу *3 (потрійна зірка) у сузір'ї Телець.
Цей об'єкт міститься в оригінальній редакції індексного каталогу.

wikiname: ukwiki

title: IC 2074

in_language: uk

wikitext:
{{Галактика IC
| IC = 2074
| Назва = IC 2074
| Тип = [[Зорі|зірка]]
| Сузір'я = Телець
| Позначення =
| Пряме_сходження = 04 год 31 [[Мінута|мін.]] 23,0 сек
| Відхилення = +07° 42′ 12″
| Код = *3
| Хаббл-тип = [[Група зірок|потрійна зірка]]
| Епоха = [[J2000.0]]
| Видима_зоряна_величина =
| Видимі_розміри =
| Яскравість_поверхні =
| Фотографічна_зоряна_величина =
| Кутове_положення =
| bot = true
| dreyer = true
}}

'''IC 2074''' — [[галактика]] типу *3 ([[Група зірок|потрійна зірка]]) у сузір'ї [[Телець (сузір'я)|Телець]].

Цей об'єкт міститься в оригінальній редакції [[Індексний каталог|індексного каталогу]].

== Посилання ==

* [http://www.seds.org/~spider/ngc/ngc.cgi?IC+2074 IC 2074] в оригінальному [[Новий загальний каталог|новому загальному каталозі]] {{ref-en}}
* [http://www.seds.org/~spider/ngc/ngc_fr.cgi?IC+2074 IC 2074] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20070312231937/http://www.seds.org/~spider/ngc/ngc_fr.cgi?IC+2074 |date=12 березня 2007 }} в оригінальному [[Новий загальний каталог|новому загальному каталозі]] {{ref-fr}}
* [http://www.seds.org/~spider/ngc/revngcic.cgi?IC+2074 Перевірена інформація про IC 2074]{{ref-en}}
* [http://simbad.u-strasbg.fr/sim-id.pl?Ident=IC+2074 IC 2074 в базі SIMBAD]{{ref-en}}{{Недоступне посилання|date=жовтня 2019 |bot=InternetArchiveBot }}
* http://vizier.u-strasbg.fr/viz-bin/VizieR-S?IC+2074[ IC 2074 в базі Vizier{{ref-en}}] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201128085650/http://vizier.u-strasbg.fr/viz-bin/VizieR-S?IC+2074 |date=28 листопада 2020 }}
* [http://nedwww.ipac.caltech.edu/cgi-bin/nph-objsearch?objname=IC+2074 IC 2074 в базі NASA Extragalactic  Database]{{ref-en}}
* [https://web.archive.org/web/20070202212605/http://www.ngcic.org/steinicke/ Бази даних про об'єкти NGC/IC]{{ref-en}}

{{Навігатор NGC|IC 2070|IC 2071|IC 2072|IC 2073|IC 2074|IC 2076|IC 2078|IC 2079|IC 2080|}}

{{Бот|}}<!-- заберіть шаблон {{бот|}}, якщо вносите серйозні зміни в статтю -->

{{Портали|Астрономія}}

[[Категорія:Об'єкти IC|IC 2074]]
[[Категорія:Телець (сузір'я)|IC 2074]]
[[Категорія:Галактики|IC 2074]]

title: Розташування (епоха J2000.0)

Сузір'я: Телець

Пряме піднесення: 04 год 31 мін. 23,0 сек

title: Характеристики

Габбл-тип: потрійна зірка

Тип: зірка


text:
# Magersdorf (Gemeinde Hollabrunn)
Magersdorf ist ein Dorf in Niederösterreich und eine Ortschaft sowie Katastralgemeinde sowie eine zur Stadtgemeinde Hollabrunn im gleichnamigen Bezirk Hollabrunn.

## Geographie
Magersdorf liegt östlich von Hollabrunn am Rand des Ernstbrunner Waldes, der sich bis vor die Tore Hollabrunns erstreckt. Magersdorf ist einerseits eine Ortschaft, mittlerweile aber mit Hollabrunn derart verwachsen, dass es auch als Stadtteil von Hollabrunn geführt wird.
Nachbarorte von Magersdorf in der Stadtgemeinde Hollabrunn sind Mariathal, Raschala und Hollabrunn und in der Marktgemeinde Göllersdorf Porrau.
|            |                                             |           |
| Hollabrunn | Kompassrose, die auf Nachbargemeinden zeigt | Mariathal |
|            | Raschala                                    | Porrau    |

Die Feldried „Gaisberg“ erinnert an eine verschollene Ortschaft.

## Geschichte
Jans von Ture verkaufte 1331 an seinen Vetter Reinprecht den Tursen von Lichtenfels Gülten zu Mengsdorf, wie Magersdorf damals genannt wurde. Magersdorf wurde erstmals in einer Urkunde des Stifts Melk aus dem Jahr 1344 als Meingastdorf als ein Ort bei Hollabrunn genannt. Im Jahr 1552 verkauft Achaz Enenkel an Bernhard Polany den Ort. Im Jahr 1561 ist Wolf Freyberger Besitzer des Ortes. Nach 1580 kam Magersdorf an Wolf Georg Gilleis zu Sonnberg und blieb mit dieser Herrschaft bis zur Zuteilung an die Gemeinde Hollabrunn im Jahr 1867 in Verbindung. Das Schottenstift besaß hier einen Hof. 1727 wurde die Filialkirche errichtet, Architekt war wohl Johann Lucas von Hildebrandt.
Laut Adressbuch von Österreich waren im Jahr 1938 in der Ortsgemeinde Magersdorf ein Bäcker, zwei Gastwirte, drei Gemischtwarenhändler, zwei Maler, zwei Perlmutterdrechsler, zwei Schneider, drei Schuster und ein Tischler ansässig.
Am 1. Jänner 1969 wurde Magersdorf nach Hollabrunn eingemeindet.

## Öffentliche Einrichtungen
In Magersdorf gibt es einen Kindergarten.

## Politik

### Bürgermeister der ehemaligen Gemeinde Magersdorf
- 1966–1968 Robert Klein

### Ortsvorsteher der Katastralgemeinde Magersdorf
- 1969–1970 Robert Klein
- 1970–1972 Friedrich Suttner sen.
- 1972–1982 Friedrich Vitek
- 1982–1995 Raimund Lunzer
- 1995–2002 Friedrich Suttner jun.
- 2002–2015 Karl Loicht
- seit 2015 Margareta und Gerhard Schwínner

## Sehenswürdigkeiten
- Ortskapelle Magersdorf
- Denkmal für die gefallenen Helden aus dem Ersten Weltkrieg
- Johannes Nepomuk Statue

- Ortskapelle
- Nepomukstatue aus dem Jahre 1822

wikiname: dewiki

title: Magersdorf (Gemeinde Hollabrunn)

in_language: de

wikitext:
{{österreichbezogen}}
{{Infobox Gemeindeteil in Österreich
|Name                    = Magersdorf
|Kennzeichnung           = [[Stadtteil]]
|Bundesland              = Niederösterreich
|NUTS                    = AT125
|Bezirk                  = Hollabrunn
|Kfz                     = HL
|Gerichtsbezirk          = Hollabrunn
|Gemeinde                = [[Hollabrunn]]
|Gemeindekennzahl        = 31022
|Katastralgemeinde       = Magersdorf
|Katastralgemeindenummer = 09035
|Fläche                  = 3.961794
|Ortschaft               = Magersdorf
|Ortschaftskennziffer    = 03794
|Einwohner               =
|Stand                   =
|Gebäude                 = 242
|Adr-Stand               = 2001
|Zählsprengel            =
|ZS-Kennziffer           =
|Breitengrad             = 48.56075938
|Längengrad              = 16.10539204
|Höhe                    = 261
|Dim                     =
|PLZ                     = 2020
|PLZ-Ort                 =
|Vorwahl                 = 02952
|Vorwahl-Ort             =
|Bild1                   = GuentherZ 2012-03-24 0723 Magersdorf.jpg
|Bildbeschreibung1       = Hauptstraße
|Anmerkungen             =
|Ortsvorsteher           = Margareta und Gerhard Schwinner
}}

'''Magersdorf''' ist ein Dorf in [[Niederösterreich]] und eine Ortschaft sowie Katastralgemeinde sowie eine zur Stadtgemeinde [[Hollabrunn]] im gleichnamigen [[Bezirk Hollabrunn]].

== Geographie ==
Magersdorf liegt östlich von [[Hollabrunn]] am Rand des [[Ernstbrunner Wald (Waldgebiet)|Ernstbrunner Waldes]], der sich bis vor die Tore Hollabrunns erstreckt. Magersdorf ist einerseits eine Ortschaft, mittlerweile aber mit Hollabrunn derart verwachsen, dass es auch als Stadtteil von Hollabrunn geführt wird.
Nachbarorte von Magersdorf in der Stadtgemeinde [[Hollabrunn]] sind [[Mariathal (Gemeinde Hollabrunn)|Mariathal]], [[Raschala]] und Hollabrunn und in der Marktgemeinde [[Göllersdorf]] [[Porrau]].
{{Nachbargemeinden|BESCHRIFTUNG ='''Nachbarkatastralgemeinden'''
 | NORDWEST=
 | NORD=
 | NORDOST=
 | WEST=[[Hollabrunn]]
 | OST=[[Mariathal (Gemeinde Hollabrunn)|Mariathal]]
 | SUEDWEST=
 | SUED=[[Raschala]]
 | SUEDOST=[[Porrau]]
}}

Die Feldried „Gaisberg“ erinnert an eine verschollene Ortschaft.

== Geschichte ==
Jans von Ture verkaufte 1331 an seinen Vetter Reinprecht den Tursen von Lichtenfels [[Gült]]en zu Mengsdorf, wie Magersdorf damals genannt wurde. Magersdorf wurde erstmals in einer Urkunde des [[Stift Melk|Stifts Melk]] aus dem Jahr 1344 als Meingastdorf als ein Ort bei Hollabrunn genannt. Im Jahr 1552 verkauft Achaz Enenkel an Bernhard Polany den Ort. Im Jahr 1561 ist Wolf Freyberger Besitzer des Ortes. Nach 1580 kam Magersdorf an Wolf Georg Gilleis zu Sonnberg und blieb mit dieser Herrschaft bis zur Zuteilung an die Gemeinde Hollabrunn im Jahr 1867 in Verbindung. Das [[Schottenstift]] besaß hier einen Hof. 1727 wurde die Filialkirche errichtet, Architekt war wohl [[Johann Lucas von Hildebrandt]].<ref>{{Internetquelle |url=https://www.pfarre-hollabrunn.at/gottesdienstorte/magersdorf/ |titel=Magersdorf |hrsg=Pfarre Hollabrunn |abruf=2024-08-01}}</ref>

Laut ''[[Adressbuch von Österreich für Industrie, Handel, Gewerbe und Landwirtschaft|Adressbuch von Österreich]]'' waren im Jahr 1938 in der Ortsgemeinde Magersdorf ein Bäcker, zwei Gastwirte, drei Gemischtwarenhändler, zwei Maler, zwei Perlmutterdrechsler, zwei Schneider, drei Schuster und ein Tischler ansässig.<ref>''[[Adressbuch von Österreich für Industrie, Handel, Gewerbe und Landwirtschaft]]'', Herold Vereinigte Anzeigen-Gesellschaft, 12. Ausgabe, Wien 1938, S. 345 ([https://www.findbuch.at/tl_files/data/adressbuecher/1938_bsoe_oe_ab/41__Niederoesterreich_Gemeinden_M.pdf PDF]).</ref>

Am 1. Jänner 1969 wurde Magersdorf nach Hollabrunn eingemeindet.<ref>{{StatistikAustria Gemeindeänderungen|seite=24|abruf=2022-06-08}}</ref>

== Öffentliche Einrichtungen ==
In Magersdorf gibt es einen [[Kindergarten]].<ref>{{Internetquelle |url=http://www.noe.gv.at/noe/Kindergaerten-Schulen/Kindergaerten_in_NOE.html |titel=Kindergärten in NÖ |hrsg= NÖ Landesregierung |abruf=2020-10-05}}</ref>

== Politik ==
=== Bürgermeister der ehemaligen Gemeinde Magersdorf ===
* 1966–1968 Robert Klein

=== Ortsvorsteher der Katastralgemeinde Magersdorf ===
* 1969–1970 Robert Klein
* 1970–1972 Friedrich Suttner sen.
* 1972–1982 Friedrich Vitek
* 1982–1995 Raimund Lunzer
* 1995–2002 Friedrich Suttner jun.
* 2002–2015 Karl Loicht
* seit 2015 Margareta und Gerhard Schwínner

== Sehenswürdigkeiten ==
* Ortskapelle Magersdorf
* Denkmal für die gefallenen Helden aus dem Ersten Weltkrieg
* Johannes Nepomuk Statue
<gallery>
GuentherZ 2012-03-24 0709 Magersdorf Kirche.jpg|Ortskapelle
GuentherZ 2012-03-24 0721 Magersdorf Statue Johannes Nepomuk.jpg|Nepomukstatue aus dem Jahre 1822
</gallery>

{{Siehe auch|Liste der denkmalgeschützten Objekte in Hollabrunn|Liste der Kellergassen in Hollabrunn}}

== Literatur ==
* {{Austria Topographie Schweickhardt Niederösterreich |viertel=E |band=4 |seite=56 |text=Magersdorf}}
* [[Ernst Bezemek]], [[Willibald Rosner]] (Hrsg.): ''Vergangenheit und Gegenwart. Der Bezirk Hollabrunn und seine Gemeinden.'' Hollabrunn 1993, {{Falsche ISBN|3-9500209-0-5}}.

== Weblinks ==
{{Commonscat|Magersdorf (Gemeinde Hollabrunn)|Magersdorf}}

== Einzelnachweise ==
<references />

{{Navigationsleiste Gemeindegliederung von Hollabrunn}}

{{Normdaten|TYP=g|GND=4482362-9|VIAF=245824771}}

[[Kategorie:Geographie (Hollabrunn)]]
[[Kategorie:Ort im Bezirk Hollabrunn]]
[[Kategorie:Katastralgemeinde im Bezirk Hollabrunn]]

title: Magersdorf (Stadtteil) · Ortschaft · Katastralgemeinde Magersdorf · Verwaltungssprengel

Pol. Bezirk, Bundesland: Hollabrunn (HL), Niederösterreich

Gerichtsbezirk: Hollabrunn

Pol. Gemeinde: Hollabrunn

Ortsvorsteher: Margareta und Gerhard Schwinner


text:
# ボートピアみやき
ボートピアみやき（ボートピアみやき）は佐賀県三養基郡みやき町にある競艇場外発売場である。

## 概要
当初はミニボートピアみやきとして2009年11月14日にオープンしたが、2010年9月15日から17日までの3日間に屋外発券場やATMコーナーの新設と発券機の増設の改修などフル施設化への改修工事を行ない、2010年9月18日よりボートピアみやきとしてリニューアルオープンした。

## 発売レース
発売するレースは唐津競艇場で開催される全競走と福岡競艇場で行われる一部の競走他、SG、GI、GIIの全競走と全国の各地競艇場で開催されている一般戦、GIII戦やナイターレース（桐生、蒲郡、住之江、丸亀、若松の各競艇場）のいずれかで、1日5場体制で発売する。発売締切時刻は各競走の本場締切時刻2分前である。なお前日発売は行われない。

## 施設概要
一般席と有料指定席の2種類ある。一般席は周りにアクセントカラーを取り込む事でより元気で明るい雰囲気を出すようにデザインされている。一般席の数は136席あり、65インチのプラズマテレビを合計30台（内、椅子付6台、競走成績、前売オッズ用4台自動発払機付近16台、一般喫煙室4台）設置しており、各競艇場のオッズ、実況、展示タイムなどをリアルタイムで見ることができる。
インフォメーションの右側に売店と食堂旬亭「八福」がある。売店には、スポーツ新聞は置いてあるが、予想紙（唐津競艇場の予想紙「かもめ」や関東、近畿などで発売する予想紙「競艇ニュース」や「艇友ニュース」など）は発売していない。
施設内にATMコーナー（筑邦銀行）、施設外に屋外発券場がある。
トータリゼータシステムは唐津競艇場と同様、富士通フロンテック製であり、2013年4月1日から全国総合払戻サービス「どこでもはらいおん」により、ボートピアみやきで発売された投票券が、他の競艇場や一部ボートピアなどで払い戻しが可能となった（その逆も可）。

## 有料指定席・料金
有料指定席はインフォメーションの隣に入口がある。手前のインフォメーションでお金を払い、席を選べる。有料指定席の数は76席ある。ただし、未成年者の利用はできない。有料指定席は電話予約、会員制などがない、誰（未成年者を除く）でも気軽に入場ができる。有料指定席の周りには重厚で高級感を演出している。各席（テーブル）にモニターを設置しており、レースの実況、オッズ、詳細情報などを見ることができる。65インチテレビのプラズマテレビを合計14台（内、席側6台、有料指定席専用の喫煙室4台、喫煙室入口前4台）設置している。なお、一般、有料指定席の喫煙室以外の施設内は禁煙である。夕方（ナイター）になると、料金が変わるので注意して買う必要がある。
- 昼コース（午前10時から午後4時30分）ドリンクカード付き1000円 ドリンクカード＋旬亭「八福」食事券付き1500円
- 夜コース（午後5時10分からナイター終了まで）ドリンクカード付き500円 ドリンクカード＋旬亭「八福」食事券付き1000円
- 一日コース（午前10時からナイター終了まで）ドリンクカード2枚付き1500円 ドリンクカード2枚＋旬亭「八福」食事券付き2000円

ただし満員の場合は販売終了することがある。

## アクセス

### 自動車
- 九州自動車道鳥栖インターから国道34号を経由し、佐賀市方面へ15分。
- 長崎自動車道東脊振インターから10分（国道385号三田川バイパスを大川・神埼方面に（南へ）進み、国道34号と交じり合う交差点吉野ヶ里町田手から鳥栖方面へ）

### 公共交通
鉄道
- 九州新幹線 新鳥栖駅から車で15分
- 長崎本線 中原駅から車で5分
- 西鉄天神大牟田線 西鉄久留米駅から車で20分

バス
- 西鉄バス佐賀 切通しバス停下車5分（中原経由JR鳥栖駅行き43番、目達原経由神埼駅通り行き43番）

## その他
不定期に、イベント「みやき祭」を開催しており、イベント期間中は当日3,000～10,000円以上の舟券を当施設において購入するとスピードくじを引くことができ、当たるといろんな賞品がもらえる。ただし、数に限りがある為商品がなくなりしだい終了することがある。
施設内に無料の給水機（お茶）はないが、無料の飲料用の水がある。

wikiname: jawiki

title: ボートピアみやき

in_language: ja

wikitext:
{{複数の問題
| 出典の明記 = 2025-02-17
| 特筆性 = 2025-02-17
}}
{{公営競技場外発売所
|施設名=ボートピアみやき
|所在地=佐賀県三養基郡みやき町原古賀5719
| 緯度度 = 33 | 緯度分 = 20 | 緯度秒 = 10.7 | N(北緯)及びS(南緯) = N | 経度度 = 130 |経度分 = 25 | 経度秒 = 40.4 | E(東経)及びW(西経) = E | 地図国コード = JP
|開設日=[[2009年]][[11月14日]]（ミニボートピアみやき）
|施設設置者=株式会社ウェルビジョン九州
|管理施行者=[[唐津市]]（[[唐津競艇場]]）
|発売窓口=20窓（自動発払機18窓、有人発払機2窓）
|払戻窓口=同上
|発売単位=全[[投票券 (公営競技)#投票法の種類|賭式]]100[[円 (通貨)|円]]<ref>ボートピアみやきで発売する賭式は2連単、2連複、3連単、3連複、拡連複の5賭式のみで、単勝、複勝は発売しない。</ref>
|開催日営業時間=午前8時00分 - ナイターレース終了後
|非開催日営業時間=
|最寄駅=[[中原駅]]
|最寄IC=[[鳥栖インターチェンジ|鳥栖IC]]・[[東脊振インターチェンジ|東脊振IC]]
|駐車場=605台（第1駐車場375台+第2駐車場230台）
|駐輪場=50台
|外部リンク=[http://www.mbp-miyaki.jp/ 公式サイト]
}}
'''ボートピアみやき'''（ボートピアみやき）は[[佐賀県]][[三養基郡]][[みやき町]]にある[[競艇場外発売場]]である。

== 概要 ==
当初は'''ミニボートピアみやき'''として[[2009年]][[11月14日]]にオープンしたが、[[2010年]][[9月15日]]から17日までの3日間に屋外発券場やATMコーナーの新設と発券機の増設の改修などフル施設化への改修工事を行ない、[[2010年]][[9月18日]]より'''ボートピアみやき'''としてリニューアルオープンした。

== 発売レース ==
発売するレースは[[唐津競艇場]]で開催される全競走と[[福岡競艇場]]で行われる一部の競走他、[[スペシャルグレード|SG]]、[[競艇の競走格付け#GI（G1）|GI]]、[[競艇の競走格付け#GII (G2)|GII]]の全競走と全国の各地[[競艇場]]で開催されている一般戦、[[競艇の競走格付け#GIII (G3)|GIII]]戦やナイターレース（桐生、蒲郡、住之江、丸亀、若松の各競艇場）のいずれかで、1日5場体制で発売する。発売締切時刻は各競走の本場締切時刻2分前である。なお前日発売は行われない。

== 施設概要 ==
一般席と有料指定席の2種類ある。一般席は周りにアクセントカラーを取り込む事でより元気で明るい雰囲気を出すようにデザインされている。一般席の数は136席あり<ref>2010年7月22日に休場し増席工事を行い、同年7月23日にリニューアルオープンした。一般席は80席から136席へと増席し、有料指定席56席から76席へ増席した。</ref>、65インチのプラズマテレビを合計30台（内、椅子付6台、競走成績、前売オッズ用4台自動発払機付近16台、一般喫煙室4台）設置しており、各[[競艇場]]のオッズ、実況、展示タイムなどをリアルタイムで見ることができる。

インフォメーションの右側に売店と食堂旬亭「八福」がある。売店には、スポーツ新聞は置いてあるが、予想紙（唐津競艇場の予想紙「かもめ」や関東、近畿などで発売する予想紙「競艇ニュース」や「艇友ニュース」など）は発売していない。

施設内にATMコーナー（[[筑邦銀行]]）、施設外に屋外発券場がある。

トータリゼータシステムは唐津競艇場と同様、[[富士通フロンテック]]製であり、2013年4月1日から全国総合払戻サービス「どこでもはらいおん」により、ボートピアみやきで発売された投票券が、他の競艇場や一部ボートピアなどで払い戻しが可能となった（その逆も可）。
== 有料指定席・料金 ==
有料指定席はインフォメーションの隣に入口がある。手前のインフォメーションでお金を払い、席を選べる。有料指定席の数は76席ある。ただし、未成年者の利用はできない。有料指定席は電話予約、会員制などがない、誰（未成年者を除く）でも気軽に入場ができる。有料指定席の周りには重厚で高級感を演出している。各席（テーブル）にモニターを設置しており、レースの実況、オッズ、詳細情報などを見ることができる。65インチテレビのプラズマテレビを合計14台（内、席側6台、有料指定席専用の喫煙室4台、喫煙室入口前4台）設置している。なお、一般、有料指定席の喫煙室以外の施設内は禁煙である。夕方（ナイター）になると、料金が変わるので注意して買う必要がある。

*昼コース（午前10時から午後4時30分）ドリンクカード付き1000円 ドリンクカード＋旬亭「八福」食事券付き1500円
*夜コース（午後5時10分からナイター終了まで）ドリンクカード付き500円 ドリンクカード＋旬亭「八福」食事券付き1000円
*一日コース（午前10時からナイター終了まで）ドリンクカード2枚付き1500円 ドリンクカード2枚＋旬亭「八福」食事券付き2000円

ただし満員の場合は販売終了することがある。

== アクセス ==
=== 自動車 ===
* [[九州自動車道]][[鳥栖ジャンクション|鳥栖インター]]から[[国道34号]]を経由し、[[佐賀市]]方面へ15分。
* [[長崎自動車道]][[東脊振インターチェンジ|東脊振インター]]から10分（[[国道385号]][[三田川バイパス]]を[[大川市|大川]]・[[神埼市|神埼]]方面に（南へ）進み、国道34号と交じり合う交差点吉野ヶ里町田手から[[鳥栖市|鳥栖]]方面へ）
===公共交通 ===
;鉄道
* [[九州新幹線]] [[新鳥栖駅]]から車で15分
* [[長崎本線]] [[中原駅]]から車で5分
* [[西鉄天神大牟田線]] [[西鉄久留米駅]]から車で20分
;バス
* [[西鉄バス佐賀]] 切通しバス停下車5分（中原経由JR鳥栖駅行き43番、目達原経由神埼駅通り行き43番）

== その他 ==
不定期に、イベント「みやき祭」を開催しており、イベント期間中は当日3,000～10,000円以上の舟券を当施設において購入するとスピードくじを引くことができ、当たるといろんな賞品がもらえる。ただし、数に限りがある為商品がなくなりしだい終了することがある。
<!--例：1等：現金1万円 2等：現金5千円 3等：クオカード500円分 4等：旬亭「八福」食事券 5等：箱ティッシュ-->

施設内に無料の給水機（お茶）はないが、無料の飲料用の水がある。

== 脚注 ==
{{Reflist}}

== 外部リンク ==
*[http://www.mbp-miyaki.jp/ ボートピアみやきオフィシャルサイト]
*{{Twitter|boatpiermiyaki|ボートピアみやき}}

{{競艇場}}
{{Sports-stub}}

{{DEFAULTSORT:ほとひあみやき}}
[[Category:競艇場外発売場]]
[[Category:みやき町]]

title: 基本情報

所在地: 佐賀県三養基郡みやき町原古賀5719

開設日: 2009年11月14日（ミニボートピアみやき）

施設設置者: 株式会社ウェルビジョン九州

管理施行者: 唐津市（唐津競艇場）

発売窓口: 20窓（自動発払機18窓、有人発払機2窓）

払戻窓口: 同上

発売単位: 全賭式100円

開催日営業時間: 午前8時00分 - ナイターレース終了後

最寄駅: 中原駅

最寄IC: 鳥栖IC・東脊振IC

駐車場: 605台（第1駐車場375台+第2駐車場230台）

外部リンク: 公式サイト


text:
# Карл Шлегель (льотчик)
Карл Пауль Шлегель (нім. Karl Paul Schlegel; 7 травня 1893, Вексельбург, Німецька імперія — 27 жовтня 1918, Франція) — німецький льотчик-ас, віцефельдфебель Саксонської армії (15 липня 1918). Кавалер золотого хреста «За військові заслуги».

## Біографія
В 1907/12 роках пройшов навчання у військових школах. 1 квітня 1912 року зарахований у званні єфрейтора до Королівського Заксенбурзького кулеметного відділення №19. Потім Шлегель служив у 8-му відділенні, але вже унтерофіцером. Коли почалася Перша світова війна, його частина була додана до 8-ї кавалерійської дивізії, яка брала участь у битвах як у Франції, так і в Росії.
Втомившись від окопної війни, влітку 1917 року Шлегель вступив в авіацію і був направлений в запасний льотний дивізіон в Альтенберзі. Після складання іспитів на пілота переведений у саксонський 6-й запасний льотний дивізіон, а потім — в розвідувальний 39-й льотний дивізіон, але, отримавши поранення в авіаційній аварії, він повернувся у 6-й запасний льотний дивізіон у січні 1918 року.
На початку травня 1918 року Шлегель був посланий в 1-шу бойову ескадрилью одномісних винищувачів на Західний фронт, але через 5 днів отримав нове призначення — в 45-ту винищувальну ескадрилью.
27 жовтня 1918 року німецький ас загинув у бою проти дванадцяти французьких літаків, після успішної атаки на аеростат о 15:40 біля Аміфонтена. Вважається, що його збив сублейтенант П'єр Маринович із Spa.94, якому зарахували Fokker D.VII у цей же час (для французького аса перемога над Шлегелем стала 19-ю за рахунком).
Всього за Першу світову війну Шлегель збив 24 літальні апарати (у тому числі 15 аеростатів), хоча останні 2 перемоги (літак і аеростат) не були офіційно підтверджені через його загибель.

## Нагороди
- Залізний хреста
  - 2-го класу (1914)
  - 1-го класу (літо 1915) — перший кавалер серед унтерофіцерів 8-ї кавалерійської дивізії.
- Медаль Святого Генріха в сріблі (квітень 1915)
- Нагрудний знак військового пілота (Пруссія)
- Золотий хрест «За військові заслуги» (липень 1918)

Шлегель міг би претендувати на орден Pour le Mérite, оскільки був представлений до виробництва в офіцерський чин, а рахунок його повітряних перемог перевищив 20 перемог, проте загинув до затвердження.

title: Карл Шлегель (льотчик)

wikitext:
{{Особа
|нагороди = {{{!}}
{{!}}{{Залізний хрест 1-го класу}}{{!!}}{{Залізний хрест 2-го класу}}{{!!}}{{Медаль Святого Генріха}}
{{!}}-
{{!}}{{Золотий хрест «За військові заслуги»}}
{{!}}}
}}
'''Карл Пауль Шлегель''' ({{lang-de|Karl Paul Schlegel}}; [[7 травня]] [[1893]], [[Вексельбург]], [[Німецька імперія]] — [[27 жовтня]] [[1918]], [[Франція]]) — німецький льотчик-ас, [[віцефельдфебель]] [[Саксонська армія|Саксонської армії]] (15 липня 1918). Кавалер [[Золотий хрест «За військові заслуги»|золотого хреста «За військові заслуги»]].

== Біографія ==
В 1907/12 роках пройшов навчання у військових школах. 1 квітня 1912 року зарахований у званні єфрейтора до Королівського Заксенбурзького кулеметного відділення №19. Потім Шлегель служив у 8-му відділенні, але вже унтерофіцером. Коли почалася [[Перша світова війна]], його частина була додана до 8-ї кавалерійської дивізії, яка брала участь у битвах як у Франції, так і в Росії.

Втомившись від окопної війни, влітку 1917 року Шлегель вступив в авіацію і був направлений в запасний льотний дивізіон в [[Альтенберг (Саксонія)|Альтенберзі]]. Після складання іспитів на пілота переведений у саксонський 6-й запасний льотний дивізіон, а потім — в розвідувальний 39-й льотний дивізіон, але, отримавши поранення в авіаційній аварії, він повернувся у 6-й запасний льотний дивізіон у січні 1918 року.

На початку травня 1918 року Шлегель був посланий в 1-шу бойову ескадрилью одномісних винищувачів на Західний фронт, але через 5 днів отримав нове призначення — в 45-ту винищувальну ескадрилью.

27 жовтня 1918 року німецький ас загинув у бою проти дванадцяти французьких літаків, після успішної атаки на аеростат о 15:40 біля [[Аміфонтен|Аміфонтена]]. Вважається, що його збив сублейтенант [[П'єр Маринович]] із Spa.94, якому зарахували [[Fokker D.VII]] у цей же час (для французького аса перемога над Шлегелем стала 19-ю за рахунком).

Всього за Першу світову війну Шлегель збив 24 літальні апарати (у тому числі 15 [[Аеростат|аеростатів]]), хоча останні 2 перемоги (літак і аеростат) не були офіційно підтверджені через його загибель.

== Нагороди ==

* [[Залізний Хрест (Німеччина)|Залізний хреста]]
** 2-го класу (1914)
** 1-го класу (літо 1915) — перший кавалер серед унтерофіцерів 8-ї кавалерійської дивізії.
* [[Військовий орден Святого Генріха|Медаль Святого Генріха]] в сріблі (квітень 1915)
* [[Нагрудний знак військового пілота (Пруссія)]]
* [[Золотий хрест «За військові заслуги»]] (липень 1918)

Шлегель міг би претендувати на орден [[Pour le Mérite]], оскільки був представлений до виробництва в офіцерський чин, а рахунок його повітряних перемог перевищив 20 перемог, проте загинув до затвердження.

== Література ==

* Фрэнкс Н., Бейли Ф., Гест Р. Германские асы Первой мировой войны 1914-1918. Статистика побед и поражений. Справочник (пер. с англ. А. Жукова). - М.: Эксмо, 2006. - 416 с.: ил. <nowiki>ISBN 5-699-146067</nowiki>
{{DEFAULTSORT:Шлегель Карл}}
[[Категорія:Військовики Саксонії]]
[[Категорія:Німецькі льотчики-аси Першої світової війни]]
[[Категорія:Льотчики-винищувачі]]
[[Категорія:Загинули в боях Першої світової війни]]
[[Категорія:Збиті пілоти]]

title: Карл Шлегель

Народився: 7 травня 1893 · Вексельбург, Середня Саксонія, Саксонія

Помер: 28 жовтня 1918 (25 років) · Франція

Країна: Німецька імперія

Діяльність: льотчик-винищувач

Учасник: Перша світова війна

Нагороди: | Залізний хрест 1-го класу | Залізний хрест 2-го класу | Медаль Святого Генріха | | Золотий хрест «За військові заслуги» | | |

title: Учасник

Залізний хрест 1-го класу: Залізний хрест 2-го класу · Медаль Святого Генріха


text:
# المیس
المیس (به ایتالیایی: Almese) یک سکونتگاه مسکونی در ایتالیا است که در استان تورین واقع شده‌است.

## خصوصیات
المیس ۱۷ کیلومترمربع مساحت و ۶٬۱۹۰ نفر جمعیت دارد و ۳۶۴ متر بالاتر از سطح دریا واقع شده‌است.

wikiname: fawiki

title: المیس

in_language: fa

wikitext:
{{Infobox Italian comune
|name=Almese
|official_name=Comune di Almese
|native_name=
|image_skyline=
|imagesize=
|image_alt=
|image_caption=
|image_shield=Almese-Stemma.png
|shield_alt=
|shield_size=px
|image_map=
|map_alt=
|map_caption=
|pushpin_label_position=
|pushpin_map_alt=
| مختصات = {{coord|45|7||N|7|24||E|display=inline,title}}
|coordinates_footnotes=
|region=[[پیمونت]]
|province=[[استان تورین]] (TO)
|frazioni=Rivera, Milanere, Montecomposto, Grangia
|mayor_party=
|mayor=Bruno Gonella
|area_footnotes=
|area_total_km2=17
|population_total=6190
|population_as_of=31 August 2007
|population_footnotes=
|pop_density_footnotes=
|population_demonym=Almesini
|elevation_footnotes=
|elevation_m=364
|twin1=
|twin1_country=
|saint=Name of Mary
|day=12 September
|postal_code=10040
|area_code=011
|website={{Official website|http://www.comune.almese.to.it/}}
|footnotes=
}}
'''المیس''' (به [[زبان ایتالیایی|ایتالیایی]]: Almese) یک سکونتگاه مسکونی در [[ایتالیا]] است که در [[استان تورین]] واقع شده‌است.<ref>{{یادکرد وب |نویسنده =مشارکت کنندگان ویکی‌پدیای انگلیسی |نشانی=https://en.wikipedia.org/w/index.php?title=Almese&redirect=no&oldid=561444188 |عنوان=Almese|تاریخ =}}</ref>

== خصوصیات ==
'''المیس''' ۱۷ [[کیلومترمربع]] مساحت و ۶٬۱۹۰ نفر جمعیت دارد و ۳۶۴ متر بالاتر از سطح دریا واقع شده‌است.

== جستارهای وابسته ==
* [[فهرست شهرهای ایتالیا]]

== منابع ==
{{پانویس}}

{{ایتالیا-خرد}}

[[رده:شهرها و شهرک‌ها در پیمونت]]
[[رده:کومونه‌های استان تورین]]
[[رده:کومونه‌های کلان‌شهری شهر تورین]]

title: Almese

ناحیه: پیمونت

استان / شهرستان: استان تورین (TO)

title: حکومت

• شهردار: Bruno Gonella

title: مساحت

• کل: ۱۷ کیلومتر مربع (۷ مایل مربع)

ارتفاع: ۳۶۴ متر (۱۱۹۴ فوت)

title: جمعیت (31 August 2007)

• کل: ۶٬۱۹۰

• تراکم: ۳۶۰/کیلومتر مربع (۹۴۰/مایل مربع)

اهلیتنام: Almesini

منطقهٔ زمانی: یوتی‌سی +۱ (زمان)

• تابستانی (DST): یوتی‌سی +۲ (ساعت تابستانه)

قدیس پشتیبان: Name of Mary

روز قدیس: 12 September

وبگاه: وبگاه رسمی


text:
# Enterprise (apple)
Enterprise is a modern bred, late-ripening red cultivar of domesticated apple. It has a resistance to scab, cedar apple rust and fire blight.
Enterprise is the ninth apple cultivar to be developed by the PRI disease resistant apple breeding program and "PRI" is remarked in its name Enter"PRI"se. It has combined genetics of many selected breeds, including ancestry of McIntosh apple, Golden Delicious, Starking Delicious, Rome Beauty and the vf gene of Malus floribunda for scab resistance.
Fruit shape is usually somewhat elongated in shape, and lopsided in young trees. They are big in size, red flush over yellow, fading to orange.
The WA 38 cv. Cosmic Crisp brand apple, developed at Washington State University, is the offspring of the Enterprise apple and the Honeycrisp apple.

wikiname: enwiki

title: Enterprise (apple)

in_language: en

wikitext:
{{Short description|Apple cultivar}}
{{Infobox Cultivar
| name = 'Enterprise'
| image = enterpriseApple.jpg
| image_caption = An Enterprise apple
| image_alt =
| genus = ''[[Malus]]''
| species = ''[[Malus domestica]]''
| hybrid = Complex
| cultivar = 'Enterprise'
| origin = {{flagicon|USA}}, [[PRI disease resistant apple breeding program]]
}}

'''Enterprise''' is a modern bred, late-ripening red [[cultivar]] of domesticated [[apple]]. It has a resistance to [[apple scab|scab]], [[cedar apple rust]] and [[fire blight]].<ref name = purdue>[http://www.hort.purdue.edu/newcrop/pri/coop30-3.html Description by Purdue University]</ref>

Enterprise is the ninth apple cultivar to be developed by the [[PRI disease resistant apple breeding program]] and "PRI" is remarked in its name Enter"PRI"se. It has combined genetics of many selected breeds, including ancestry of [[McIntosh apple]], [[Golden Delicious]], [[Starking Delicious]], [[Rome Beauty]] and the ''[[applecrab#Scab-resistant apples|vf gene]]'' of ''[[Malus floribunda]]'' for scab resistance.<ref name = purdue/>

Fruit shape is usually somewhat elongated in shape, and lopsided in young trees. They are big in size, red flush over yellow, fading to orange.<ref name = purdue/><ref>[http://www.orangepippin.com/apples/enterprise Enterprise] at Orange Pippin</ref>

The WA 38 cv. [[Cosmic Crisp]] brand apple, developed at [[Washington State University]], is the offspring of the Enterprise apple and the [[Honeycrisp]] apple.<ref>Beauchamp, Zack [https://www.vox.com/culture/2016/10/6/13078268/honeycrisp-apple-explainer-club-apples Honeycrisp was just the beginning: inside the quest to create the perfect apple] ''Vox''. October 6, 2016</ref>

==References==
{{reflist}}

==See also==
*[[List of apple cultivars]]
{{Apples|state=collapsed}}

[[Category:PRI cultivars]]

title: 'Enterprise'

Genus: Malus

Species: Malus domestica

Hybrid parentage: Complex

Cultivar: 'Enterprise'

Origin: , PRI disease resistant apple breeding program


text:
# Антонюк Олексій Степанович
Олексій Степанович Антонюк (нар. 24 вересня 1965, Коростишів) — український підприємець і громадський діяч у сфері краси. Засновник бренду S&A Group (1989) та компанії S&A Group (1992). Видавець журналів «Дзеркало моди» (рос. «Зеркало моды») з 1997 р., «Косметолог», «Нігтьова естетика» (рос. «Ногтевая Эстетика»)  , «Макіяж» (рос. «Макияж»)  з 2002 р.
У 1997—2017 рр. — президент Всеукраїнської громадської організації «Спілка перукарів України». Організатор національних чемпіонатів та виставок «Б'юті Салон» і «Б'юті Маркет», засновник та організатор Чемпіонату України з перукарського мистецтва, нігтьової естетики, макіяжу та моделювання брів.(1998) та  Кубка Києва з перукарського мистецтва (2002). Співзасновник Громадської організації «Комітет стандартів салонів краси» (КСКК).

## Життєпис
Олексій Антонюк народився 24 вересня 1965 року в м. Коростишів, Житомирська область, Україна Після закінчення середньої школи № 33 міста Житомира Олексій вступив до Житомирського будівельного технікуму, який закінчив у 1984 з відзнакою. Під час навчання в технікумі проходив виробничу практику в районі крайньої півночі м. Ноябрьський, Тюменської області.
В 1984 році вступив до Київського інженерно-будівельного інституту (сьогодні — КНУБА), але навчання довелося перервати на два роки через строкову службу в армії.  Олексій служив у військах ППО та звільнився у званні старшого сержанта запасу. Після строкової служби продовжив навчання. В 1988 році знов вибрав  для проходження практики район Камчатки на Крайній Півночі.
З 1989 року Олексій залучений до індустрії краси. Він розпочав роботу у Лабораторії моди та зачіски (структурний підрозділ Міністерства побутового обслуговування населення Української СРСР). Водночас він продовжував навчання в КІБІ.
Того ж року Антонюк розпочав власну справу — відкрив під брендом S&A Group перший приватний салон краси в Україні, який згодом трансформувався у провідну приватну компанію у сфері б'юті індустрії в Україні, S&A Group.

## Освіта
- 1971—1980 — Середня школа № 33 м. Житомир
- 1980—1984 — Житомирський будівельний технікум
- 1984—1989 — Київський інженерно-будівельний інститут (перервав навчання з початком підприємницької діяльності)
- 2007 — закінчив коледж Київського національного університету технологій та дизайну за спеціальністю «Перукарська справа та декоративна косметика».
- 2009 — завершив навчання в Інституті післядипломної освіти Київського національного університету будівництва та архітектури за напрямком «Менеджмент» та отримав кваліфікацію бакалавра.
- 2009 — завершив навчання у Київському університеті технологій та дизайну за кваліфікацією бакалавр за  напрямком  «Мистецтво».

## Початок кар'єри
Від самого початку кар'єри у сфері краси Олексій Антонюк став новатором у підприємництві у цій індустрії. Він першим відкрив приватний салон краси під брендом S&A Group у 1989 році. Згодом один салон переріс у мережу, а до напрямків діяльності S&A Group додалися навчальний центр для фахівців beauty-індустрії (відкритий у 1992 році) та видавництво професійних друкованих видань для майстрів індустрії краси (з 1997 року) — журналів «Дзеркало моди», «Косметолог», «Нігтьова Естетика» та «Макіяж». Паралельно з видавництвом журналів S&A Group виступала, як організатор комерційних майстер-класів Чемпіонату України з перукарського мистецтва, Кубка Києва з перукарського мистецтва та розвивала власну агенцію маркетингових досліджень. Сам Олексій крім ведення бізнесу також розвивав індустрію краси в Україні та виводив її на світовий рівень завдяки своїй активній громадській діяльності.
У 2013 році Олексій Антонюк продав частку бізнесу в  компанії S&A Group стратегічному покупцеві та зосередився на розвитку персонального бренду, як учасник конференцій з менеджменту, спікер-експерт та коуч з особистого зростання, консультант та організатор профільних подій в індустрії краси, як в Україні так і на міжнародному рівні. З 2013 року Олексій Антонюк зосередився на розвитку громадських  організацій «Спілка перукарів України», «Комітет стандартів салонів краси», організації роботодавців «Усім Миром».

## Створення СПУ та КССК
В 1996 році Олексій Антонюк став ініціатором створення Спілки перукарів України (СПУ) та зареєстрував всеукраїнську громадську організацію «Спілка перукарів України» 1997 року. Організація об'єднала понад 3 000 найактивніших фахівців — перукарів, візажистів, майстрів манікюру, моделювання брів, то що — із завданням захисту їхніх інтересів і розвитку індустрії. В рамках роботи СПУ Олексій Антонюк став керівником оргкомітету з проведення Чемпіонату України з перукарського мистецтва (1997), повністю відповідав за створення, підготовку та організацію. Також згодом в 1998 році, саме СПУ стала ініціатором проведення першої фахової події — Чемпіонату України з перукарського мистецтва, нігтьової естетики та макіяжу в незалежній Україні.  На основі Чемпіонату була створена Збірна команда України з перукарського мистецтва, яка представляла Україну на Чемпіонатах світу Hairworld від ОМС. Для відбору майстрів до збірної СПУ щороку проводила регіональні відбіркові чемпіонати з перукарського мистецтва (Кубок Києва, Золотий Лев (Львів), Перша Столиця (Харків), Молоді Таланти України (Дніпро), Кубки Запоріжжя, Одеси, відбіркові тури в містах Тернопіль, Мукачево, Миколаїв). За результатами діяльності СПУ Збірна України з перукарського мистецтва дуже вдало виступала на світових змаганнях. Вперше Збірна України з перукарського мистецтва взяла участь у Чемпіонаті Світу у 1998 році в Сеулі за ініціативи Олексія Антонюка та посіла 15 місце з 36 країн учасниць. Також він готував поїздку збірної у 2000 році на Чемпіонат світу в Німеччині[10].2002, 2004, 2006, 2008, 2010, 2012, 2014, 2016, 2017  роках.  Олексій Антонюк обіймав позицію  Президента СПУ з 1997 по 2018 рік. Після цього Спілку Перукарів України було реорганізовано у ширшу організацію — Спілку Професіоналів України в Індустрії Краси, яку очолив Олександр Толубко. Олексій Антонюк є Почесним Президентом Спілки професіоналів в Індустрії Краси.
У 2009 році Олексій Антонюк став ініціатором та співзасновником КССК — Комітет стандартів салонів краси, організації, яка займається розробкою та впровадженням стандартів якості обслуговування у beauty-індустрії (перукарі, візаж, нігтьова естетика, косметологія, перманентний макіяж) включно із сертифікацією та акредитацією вчителів  відповідно до встановлених стандартів. Організація передбачає шестирівневу систему підтвердження кваліфікації майстрів  з різними критеріями відповідності для окремих спеціалізацій в  індустрії краси. Здійснюють підтвердження кваліфікації  акредитовані навчальні центри.

## Громадська діяльність
Крім активної професійної те підприємницької діяльності Олексій Антонюк виступає, як активний громадський діяч. Зокрема, він є засновником галузевого ГО «Всім Миром» і членом Ради всеукраїнської організації роботодавців (ВАР), а також членом Президії Федерації роботодавців Києва (ФРК).

## Участь в міжнародних організаціях та нагороди
Олексій Антонюк увійшов до складу членів української секції Intercoiffure Mondial, офіційно заснованої у 2000 році за підтримки компанії Wella Україна. Він був одним з перших та найактивніших учасників діяльності українського підрозділу Intercoiffure Mondial з моменту заснування. У 2003 році Олексій Антонюк отримав відзнаку «Personality of the year» від ICD Mondial (Intercoiffure Mondial).
З 2018 по 2017 рік, Олексій Антонюк був офіційним делегатом від України в ОМС. Олексій Антонюк неодноразово нагороджений відзнаками  від ОМС за внесок в міжнародну б'юті-індустрію. Нагороджений спеціальним кубком за виступ в благодійному шоу — Alternative Hair Show.

### Внесок у розвиток індустрії краси
Олексій Антонюк продовжує активно розвивати індустрію краси в України за допомогою організації тематичних професійних подій (зокрема, національні виставки «Дзеркало Моди — Львів-2011» та «Дзеркало моди — Донецьк — 2012»), Запоріжжя.
Крім того, Олексій Антонюк є ініціатором та координатором низки професійних проєктів у б'юті-індустрії України та на міжнародному рівні:
- LASH FLASH: Чемпіонат для майстрів з нарощування вій, який проводиться в Україні та міжнародному форматі.
- Smart Hair Show: Освітній проєкт для стилістів, спрямований на підвищення кваліфікації та обмін досвідом серед професіоналів індустрії краси.
- Health Hair IN:  Міжнародна Конференція для трихологів.
- Live Hair: Міжнародна Конференція для майстрів реконструкції та відновлення волосся.
- MB Award Championship: Чемпіонат для спеціалістів з мікроблейдингу, який збирає майстрів з усієї України для демонстрації своїх навичок та обміну досвідом.
- Fusion Hair UA: Подіум перукарських ідей, де представлені новітні тенденції та техніки в перукарському мистецтві.
- Beauty Trend Hunters: Конференція, присвячена обговоренню актуальних трендів у б'юті-індустрії, з участю провідних експертів та брендів.
- BROWPRO UA: Чемпіонат для бровистів, що дозволяє майстрам продемонструвати свої вміння та отримати визнання в професійній спільноті.
- PM Award: Чемпіонат для майстрів перманентного макіяжу, який став одним з найпрестижніших у сфері ПМ в Україні.
- Glitch Glam: Новий унікальний проєкт для б'юті індустрії. В ньому може взяти участь будь-який майстер світу. Крім перемоги, кожен майстер може підтвердити свою кваліфікацію від КССК та GCM.
- Маркетплейс б'юті-майстрів та вчителів з усього світу ANTEO1. Новий міжнародний проєкт, створений Олексієм Антонюком, який розпочав свою діяльність у 2024 році.  Сайт проєкту знаходиться у стадії розробки та відкриття. До нього розробляється модуль для продажу відеоуроків та курсів.
- Global Creative Masters (GCM): Новий проєкт підтвердження кваліфікації майстрів на міжнародному рівні. Заснований у 2025 році.

## Благодійність
Завдяки Олексію Антонюку було реалізовано декілька благодійних проєктів, що об'єднали перукарів України заради допомоги дітям. Зокрема, Антонюк виступив співорганізатором благодійної акції «Дні дитинства», що початку 2000-х років регулярно проходив в Україні спочатку з нагоди свята Святого Миколая, а потім (2005) — напередодні нового навчального року. Партнерами заходу виступили, зокрема, телеканали 1+1 і НТН, журнали «Наталі» та «Дзеркало моди». Завдяки благодійній ініціативі «Дні дитинства» малеча отримала можливість зробити зачіски у професійних перукарів зі знижками, а салони та майстри перерахували з отриманих протягом акцій коштів частину на лікування дітей з онкологією.
5 вересня 2011 року з ініціативи Олексія Антонюка та компанії S&A group в Києві пройшов благодійний проєкт  Alternative Hair Visionary Award Ukraine.
У 2012 році Олексій Антонюк та команда стилістів від S&A group, першими серед країн СНД виступили в Alternative Hair Show — найпрестижнішому, легендарному благодійному шоу для стилістів світу, організатором якого є провідний стиліст світу Tony Rizzo.
У квітны 2022 року Олексій Антонюк створив волонтерський проєкт Beauty Army, в рамках якого понад 1000 українських майстрів б'юті-індустрії надають безоплатні послуги пораненим.  За час роботи проєкту було надано десятки тисяч безкоштовних послуг в багатьох лікарнях, госпіталях, реабілітаційних центрах.

title: Антонюк Олексій Степанович

wikitext:
{{однофамільці|Антонюк}}
{{Особа
|ім'я              = Олексій Антонюк
|підпис            = Олексій Антонюк
|дата народження   = 24.09.1965
|місце народження  = Коростишів, Житомирська область, Україна
|громадянство      = [[Україна]]
|відомий_(відома)  = підприємець, громадський діяч, видавець професійних журналів у сфері індустрії краси
|нагороди          = Лауреат премії [[«Людина Року»]] за проєкт «Дні дитинства»
}}
'''Олексій Степанович Антонюк''' ({{нар}} [[24 вересня]] [[1965]], [[Коростишів]]) — український [[підприємець]] і [[Активізм|громадський діяч]] у сфері краси. Засновник бренду S&A Group (1989) та компанії S&A Group (1992). Видавець журналів «Дзеркало моди» (рос. «Зеркало моды») з 1997 р., «Косметолог», «Нігтьова естетика» (рос. «Ногтевая Эстетика»)  , «Макіяж» (рос. «Макияж»)  з 2002 р.

У 1997—2017 рр. — президент Всеукраїнської громадської організації «Спілка перукарів України». Організатор національних чемпіонатів та виставок «Б'юті Салон» і «Б'юті Маркет», засновник та організатор Чемпіонату України з перукарського мистецтва, нігтьової естетики, макіяжу та моделювання брів.(1998) та  Кубка Києва з перукарського мистецтва (2002). Співзасновник Громадської організації «Комітет стандартів салонів краси» (КСКК).
== Життєпис ==
Олексій Антонюк народився 24 вересня 1965 року в [[Коростишів|м. Коростишів]], [[Житомирська область]], [[Україна]] Після закінчення середньої школи № 33 міста Житомира Олексій вступив до Житомирського будівельного технікуму, який закінчив у 1984 з відзнакою. Під час навчання в технікумі проходив виробничу практику в районі крайньої півночі м. Ноябрьський, Тюменської області.

В 1984 році вступив до [[Київський національний університет будівництва і архітектури|Київського інженерно-будівельного інституту]] (сьогодні — КНУБА), але навчання довелося перервати на два роки через строкову службу в армії.  Олексій служив у військах ППО та звільнився у званні старшого сержанта запасу. Після строкової служби продовжив навчання. В 1988 році знов вибрав  для проходження практики район Камчатки на [[Крайня Північ Росії|Крайній Півночі]].

З 1989 року Олексій залучений до індустрії краси. Він розпочав роботу у Лабораторії моди та зачіски (структурний підрозділ [[Міністерство побутового обслуговування населення Української РСР|Міністерства побутового обслуговування населення Української СРСР]]). Водночас він продовжував навчання в КІБІ.

Того ж року Антонюк розпочав власну справу — відкрив під брендом S&A Group перший приватний салон краси в Україні, який згодом трансформувався у провідну приватну компанію у сфері б'юті індустрії в Україні, S&A Group.

== Освіта ==
* 1971—1980 — Середня школа № 33 м. Житомир
* 1980—1984 — Житомирський будівельний технікум
* 1984—1989 — Київський інженерно-будівельний інститут (перервав навчання з початком підприємницької діяльності)
* 2007 — закінчив коледж [[Київський національний університет технологій та дизайну|Київського національного університету технологій та дизайну]] за спеціальністю «Перукарська справа та декоративна косметика».
* 2009 — завершив навчання в Інституті післядипломної освіти Київського національного університету будівництва та архітектури за напрямком «Менеджмент» та отримав кваліфікацію бакалавра.
* 2009 — завершив навчання у Київському університеті технологій та дизайну за кваліфікацією бакалавр за  напрямком  «Мистецтво».

== Початок кар'єри ==
Від самого початку кар'єри у сфері краси Олексій Антонюк став новатором у підприємництві у цій індустрії. Він першим відкрив приватний салон краси під брендом S&A Group у 1989 році. Згодом один салон переріс у мережу, а до напрямків діяльності S&A Group додалися навчальний центр для фахівців beauty-індустрії (відкритий у 1992 році) та [[Видавництво в Україні|видавництво]] професійних друкованих видань для майстрів індустрії краси (з 1997 року) — журналів «Дзеркало моди», «Косметолог», «Нігтьова Естетика» та «Макіяж». Паралельно з видавництвом журналів S&A Group виступала, як організатор комерційних майстер-класів Чемпіонату України з перукарського мистецтва, Кубка Києва з перукарського мистецтва та розвивала власну агенцію [[Маркетингове дослідження|маркетингових досліджень]]. Сам Олексій крім ведення бізнесу також розвивав індустрію краси в Україні та виводив її на світовий рівень завдяки своїй активній громадській діяльності.

У 2013 році Олексій Антонюк продав частку бізнесу в  компанії S&A Group стратегічному покупцеві та зосередився на розвитку персонального бренду, як учасник конференцій з менеджменту, спікер-експерт та [[Коучинг|коуч]] з особистого зростання, консультант та організатор профільних подій в індустрії краси, як в Україні так і на міжнародному рівні. З 2013 року Олексій Антонюк зосередився на розвитку громадських  організацій «Спілка перукарів України», «Комітет стандартів салонів краси», організації роботодавців «Усім Миром».

== Створення СПУ та КССК ==
В 1996 році Олексій Антонюк став ініціатором створення Спілки перукарів України (СПУ) та зареєстрував всеукраїнську [[Громадська організація|громадську організацію]] «Спілка перукарів України» 1997 року. Організація об'єднала понад 3 000 найактивніших фахівців — перукарів, візажистів, майстрів манікюру, моделювання брів, то що — із завданням захисту їхніх інтересів і розвитку індустрії. В рамках роботи СПУ Олексій Антонюк став керівником оргкомітету з проведення Чемпіонату України з перукарського мистецтва (1997), повністю відповідав за створення, підготовку та організацію. Також згодом в 1998 році, саме СПУ стала ініціатором проведення першої фахової події — Чемпіонату України з [[Перукар|перукарського мистецтва]], нігтьової естетики та [[макіяж]]у в незалежній Україні.  На основі Чемпіонату була створена Збірна команда України з перукарського мистецтва, яка представляла Україну на Чемпіонатах світу Hairworld від ОМС. Для відбору майстрів до збірної СПУ щороку проводила регіональні відбіркові чемпіонати з перукарського мистецтва (Кубок Києва, Золотий Лев (Львів), Перша Столиця (Харків), Молоді Таланти України (Дніпро), Кубки Запоріжжя, Одеси, відбіркові тури в містах Тернопіль, Мукачево, Миколаїв). За результатами діяльності СПУ Збірна України з перукарського мистецтва дуже вдало виступала на світових змаганнях. Вперше Збірна України з перукарського мистецтва взяла участь у Чемпіонаті Світу у 1998 році в [[Сеул]]і за ініціативи Олексія Антонюка та посіла 15 місце з 36 країн учасниць. Також він готував поїздку збірної у 2000 році на Чемпіонат світу в [[Німеччина|Німеччині]][10].2002, 2004, 2006, 2008, 2010, 2012, 2014, 2016, 2017  роках.  Олексій Антонюк обіймав позицію  Президента СПУ з 1997 по 2018 рік. Після цього Спілку Перукарів України було реорганізовано у ширшу організацію — Спілку Професіоналів України в Індустрії Краси, яку очолив Олександр Толубко. Олексій Антонюк є Почесним Президентом Спілки професіоналів в Індустрії Краси.

У 2009 році Олексій Антонюк став ініціатором та співзасновником КССК — Комітет стандартів салонів краси, організації, яка займається розробкою та впровадженням [[Управління якістю|стандартів якості]] обслуговування у beauty-індустрії ([[перукар]]і, [[Візажист|візаж]], [[Манікюр|нігтьова естетика]], [[косметологія]], [[перманентний макіяж]]) включно із [[Сертифікація|сертифікацією]] та [[Акредитація|акредитацією]] вчителів  відповідно до встановлених стандартів. Організація передбачає шестирівневу систему підтвердження кваліфікації майстрів  з різними критеріями відповідності для окремих спеціалізацій в  індустрії краси. Здійснюють підтвердження кваліфікації  акредитовані навчальні центри.

== Громадська діяльність ==
Крім активної професійної те підприємницької діяльності Олексій Антонюк виступає, як активний громадський діяч. Зокрема, він є засновником галузевого ГО «Всім Миром» і членом Ради всеукраїнської організації роботодавців (ВАР), а також членом Президії Федерації роботодавців Києва (ФРК).

== Участь в міжнародних організаціях та нагороди ==
Олексій Антонюк увійшов до складу членів української секції Intercoiffure Mondial, офіційно заснованої у 2000 році за підтримки компанії [[Wella AG|Wella]] Україна. Він був одним з перших та найактивніших учасників діяльності українського підрозділу Intercoiffure Mondial з моменту заснування. У 2003 році Олексій Антонюк отримав відзнаку «Personality of the year» від ICD Mondial (Intercoiffure Mondial).

З 2018 по 2017 рік, Олексій Антонюк був офіційним делегатом від України в ОМС. Олексій Антонюк неодноразово нагороджений відзнаками  від ОМС за внесок в міжнародну б'юті-індустрію. Нагороджений спеціальним кубком за виступ в благодійному шоу — Alternative Hair Show.

=== Внесок у розвиток індустрії краси ===

Олексій Антонюк продовжує активно розвивати індустрію краси в України за допомогою організації тематичних професійних подій (зокрема, національні виставки «Дзеркало Моди — Львів-2011» та «Дзеркало моди — Донецьк — 2012»), Запоріжжя.

Крім того, Олексій Антонюк є ініціатором та координатором низки професійних проєктів у б'юті-індустрії України та на міжнародному рівні:

* LASH FLASH: Чемпіонат для майстрів з нарощування вій, який проводиться в Україні та міжнародному форматі.
* Smart Hair Show: Освітній проєкт для стилістів, спрямований на підвищення кваліфікації та обмін досвідом серед професіоналів індустрії краси.
* Health Hair IN:  Міжнародна Конференція для трихологів.
* Live Hair: Міжнародна Конференція для майстрів реконструкції та відновлення волосся.
* MB Award Championship: Чемпіонат для спеціалістів з мікроблейдингу, який збирає майстрів з усієї України для демонстрації своїх навичок та обміну досвідом.
* Fusion Hair UA: Подіум перукарських ідей, де представлені новітні тенденції та техніки в перукарському мистецтві.
* Beauty Trend Hunters: Конференція, присвячена обговоренню актуальних трендів у б'юті-індустрії, з участю провідних експертів та брендів.
* BROWPRO UA: Чемпіонат для бровистів, що дозволяє майстрам продемонструвати свої вміння та отримати визнання в професійній спільноті.
* PM Award: Чемпіонат для майстрів перманентного макіяжу, який став одним з найпрестижніших у сфері ПМ в Україні.
* Glitch Glam: Новий унікальний проєкт для б'юті індустрії. В ньому може взяти участь будь-який майстер світу. Крім перемоги, кожен майстер може підтвердити свою кваліфікацію від КССК та GCM.
* [[Маркетплейс]] б'юті-майстрів та вчителів з усього світу ANTEO1. Новий міжнародний проєкт, створений Олексієм Антонюком, який розпочав свою діяльність у 2024 році.  Сайт проєкту знаходиться у стадії розробки та відкриття. До нього розробляється модуль для продажу відеоуроків та курсів.
* Global Creative Masters (GCM): Новий проєкт підтвердження кваліфікації майстрів на міжнародному рівні. Заснований у 2025 році.

== Благодійність ==
Завдяки Олексію Антонюку було реалізовано декілька [[Благодійність|благодійних проєктів]], що об'єднали перукарів України заради допомоги дітям. Зокрема, Антонюк виступив співорганізатором благодійної акції «Дні дитинства», що початку 2000-х років регулярно проходив в Україні спочатку з нагоди свята [[Святий Миколай|Святого Миколая]], а потім (2005) — напередодні [[День знань|нового навчального року]]. Партнерами заходу виступили, зокрема, телеканали [[1+1]] і [[НТН]], журнали «Наталі» та «Дзеркало моди». Завдяки благодійній ініціативі «Дні дитинства» малеча отримала можливість зробити зачіски у професійних перукарів зі знижками, а салони та майстри перерахували з отриманих протягом акцій коштів частину на лікування дітей з онкологією.

5 вересня 2011 року з ініціативи Олексія Антонюка та компанії S&A group в [[Київ|Києві]] пройшов благодійний проєкт  Alternative Hair Visionary Award Ukraine.

У 2012 році Олексій Антонюк та команда стилістів від S&A group, першими серед країн СНД виступили в Alternative Hair Show — найпрестижнішому, легендарному благодійному шоу для стилістів світу, організатором якого є провідний стиліст світу Tony Rizzo.

У квітны 2022 року Олексій Антонюк створив [[Волонтерство|волонтерський проєкт]] Beauty Army, в рамках якого понад 1000 українських майстрів б'юті-індустрії надають безоплатні послуги пораненим.  За час роботи проєкту було надано десятки тисяч безкоштовних послуг в багатьох лікарнях, госпіталях, реабілітаційних центрах.

== Джерела ==
* ''Liga.net (1 листопада 2001)''. [https://news.liga.net/all/news/soyuz-parikmakherov-ukrainy-provedet-mezhdunarodnyy-chempionat-v-dnepropetrovske Союз Парикмахеров Украины проведет международный чемпионат в Днепропетровске.] ''Liga.net'' {{ref-ru}} Процитовано 13 серпня 2025.
* ''Сайт міста Києва 44.ua (16 жовтня 2020). Beauty Communication.'' [https://www.44.ua/news/2910111/beauty-communication-grandioznoe-sobytie-v-sfere-sovremennoj-beauty-industrii Грандиозное событие в сфере современной Beauty индустрии.] 44.ua {{ref-ru}} Процитовано 13 серпня 2025.
* www.veskyiv.ua. [https://www.veskyiv.ua/Enterprise_42184/Map/ S&A Group ВИДАВНИЦТВО.] Весь Київ. Електронний довідник м. Києва.
* ''www.youcontrol.com.ua''. [https://youcontrol.com.ua/catalog/executives/a/antoniuk-oleksiy-stepanovych/ Антонюк Олексій Степанович — каталог власників та директорів компаній.] ''YouControl''. Процитовано 13 серпня 2025.
* ''www.ukraine.com.ua''. [https://www.ukraine.com.ua/ru/egrpou/38483033/ ТОВ "АГЕНЦІЯ МАРКЕТИНГОВИХ КОМУНІКАЦІЙ «ЕС ЕНД ЕЙ ГРУП».] ''Hosting.Ukraine'' {{ref-ru}}. Оновлено 23 лютого 2022. Процитовано 13 серпня 2025.
* ''best-wedding.com.ua'' (архів від 2 лютого 2021). [https://www.best-wedding.com.ua/ru/articles/reliz-zerkalo-modu-2011.html Зеркало моды — Львов — 2011.] ''BESTWEDDING. Свадебный портал'' {{ref-ru}}. Процитовано 13 серпня 2025.
* ''www.ru.osvita.ua'' (19 жовтня 2018). [https://ru.osvita.ua/vnz/reports/culture/11004/ Професійні об'єднання перукарів: вітчизняні та міжнародні.] ''ОсвітаUA''. Процитовано 14 серпня 2025.
* ''spu-ua.com''. [https://www.spu-ua.com/ua/pages/3 Чемпіонати]. ''Спілка Професіоналів України і індустрії краси''. Процитовано 14 серпня 2025.
* www.galinfo.com.ua (19 травня 2009). ''У Львові буде чемпіонат з перукарського мистецтва, нігтьової естетики та макіяжу''. Агенція інформації та аналітики «Гал-Інфо». Процитовано 14 серпня 2025.
* www.fakty.ua (20 вересня 2000). [https://fakty.ua/ru/105766-sbornaya-ukrainy-po-parikmaherskomu-iskusstvu-otpravlyaetsya-na-chempionat-mira-v-germaniyu Сборная Украины по парикмахерскому искусству отправляется на чемпионат мира в Германию] ''Факты и комментарии'' {{ref-ru}}. Процитовано 14 серпня 2025.
* www.spu-ua.com. [https://www.spu-ua.com/ua/2-pro-spu Про СПУ]. Спілка Професіоналів України в Індустрії Краси. Процитовано 14 серпня 2025.
* https://mudrakova.com.ua. [https://mudrakova.com.ua/nashi-kursyi/kursyi-modelirovaniya-narashhivaniya-nogtey/kcck/ Атестація КССК]. ''Акредитований навчальний центр / Вищий рівень суб'єкту професійної освіти «Студія мистецтв Світлани Мудракової»''. Процитовано 14 серпня 2025.
* www.zn.ua. (21 квітня 2000). [https://zn.ua/SOCIUM/intercoiffure_mondial_nas_vybirayut.html INTERCOIFFURE MONDIAL: НАС ВЫБИРАЮТ…] ''Зеркало недели'' {{ref-ru}}. Процитовано 14 серпня 2025.
* https://www.intercoiffure-mondial.org/. Процитовано 15 серпня 2025.
* https://omchairworld.com/. Процитовано 15 серпня 2025.
* https://alternativehair.org/. Процитовано 15 серпня 2025.
* ZAXID.NET. (9 червня 2010). [https://zaxid.net/vo_lvov_sezzhayutsya_parikmaheryi_zapadnoy_ukrainyi_n1208088 Во Львов съезжаются парикмахеры Западной Украины]. ''ZAXID.NET'' {{ref-ru}}. Процитовано 14 серпня 2025.
* zdorov-info.com.ua (9 листопада 2012). [https://zdorov-info.com.ua/novosti/meroprijatia/9428-vse-o-krasote-v-donecke-startovala-vystavka-zerkalo-mody.html Все о красоте. В Донецке стартовала выставка «Зеркало моды» (Фото)]. ''Здоров-Инфо Медицинский портал Украины'' {{ref-ru}}. Процитовано 25 серпня 2025.
* www.fakty.ua (26 грудня 2001). [https://fakty.ua/97770-parikmahery-ukrainy-obedinivshis-vvedut-novyj-detskij-prazdnik?utm_source=chatgpt.com Парикмахеры украины, объединившись, введут новый детский праздник]. ''Факты и комментарии'' {{ref-ru}}. Процитовано 14 серпня 2025.
* health.telegraf.com.ua. (17 серпня 2005). [https://health.telegraf.com.ua/semya/afisha/article-11018-vazhnye-dela-nachinayutsya-s-malenkih-shagov Важные дела начинаются с маленьких шагов.] Портал «Телеграф» {{ref-ru}}. Процитовано 15 серпня 2025.
* news.obozrevatel.com. (6 вересня 2011). [https://news.obozrevatel.com/show/stardust/v-kieve-proshel-mezhdunarodnyij-konkurs-stilistov.htm В Киеве прошел международный конкурс стилистов]. Obozrevatel.com {{ref-ru}} Процитовано 16 серпня 2025.
* polskieradio.pl. (22 червня 2023). [https://www.polskieradio.pl/398/7988/Artykul/3194228,Beauty-Army- «Beauty Army»: волонтери-перукарі стрижуть військових у госпіталях і реабілітаційних центрах.] ''PORTAL POLSKIEGO RADIA SA''. Процитовано 16 серпня 2025.

== Посилання ==

* [https://www.facebook.com/antoniuk.alex Олексій Антонюк] на Facebook
* [https://opendatabot.ua/p/antoniuk-oleksii-stepanovych-DsJ8zkaF65tQgc8MzEUHmA Антонюк Олексій Степанович] на Opendatabot
* [https://www.spu-ua.com/ua Спілка професіоналів України в індустрії краси] (офіційний сайт СПУ)
* [https://www.facebook.com/scbsua/ КССК] на Facebook
* [https://www.instagram.com/kcckua_gcm/ КССК] в Інстаграм
* [https://www.facebook.com/LASHFLASHua/ Проєкт LASH FLASH] на Facebook
* [https://www.facebook.com/smarthairshow/ Проєкт Smart Hair Show] на Facebook
* [https://www.facebook.com/livehaircongress/ Міжнародна конференція Live Hair] на Facebook
* [https://www.facebook.com/healthhairin/ Health Hair IN] на Facebook
* [https://www.facebook.com/fusionhairua/ Fusion Hair UA] на Facebook
* [https://www.facebook.com/beautytrendhunters/ Конференція Beauty Trend Hunters] на Facebook
* [https://www.facebook.com/BROWPROua/ BROWPRO UA] на Facebook
* [https://www.facebook.com/pmawardchampionship Чемпіонат PMAward] на Facebook
* [https://www.instagram.com/glitchglam_gcm/ Б'юті-проєкт Glitch Glam] в Instagram
* Маректплейс [http://anteo1.com/ ANTEO1.COM]
* [https://www.instagram.com/gcm.global/ Проєкт підтвердження кваліфікації майстрів GCM] в Instagram
* [https://www.facebook.com/TheAlternativeHairCharitablefoundation/ Благодійний проєкт Alternative Hair Show] на Facebook <br

[[Категорія:Українські підприємці]]
[[Категорія:Українські видавці]]
[[Категорія:Українські стилісти]]
[[Категорія:Перукарі]]
[[Категорія:Народились 1965]]

title: Олексій Антонюк

Народився: 24 вересня 1965 (59 років) · Коростишів, Житомирська область, Україна

Громадянство: Україна

Нагороди: Лауреат премії «Людина Року» за проєкт «Дні дитинства»


text:
# Icteranthidium cimbiciforme
Icteranthidium cimbiciforme là một loài Hymenoptera trong họ Megachilidae. Loài này được Smith mô tả khoa học năm 1854.

wikiname: viwiki

title: Icteranthidium cimbiciforme

in_language: vi

wikitext:
{{nhan đề nghiêng}}
{{Bảng phân loại
| name = ''Icteranthidium cimbiciforme''
| image =
| image caption =
| regnum = [[Động vật|Animalia]]
| phylum = [[Động vật Chân khớp|Arthropoda]]
| classis = [[Côn trùng|Insecta]]
| ordo = [[Bộ Cánh màng|Hymenoptera]]
| familia = [[Megachilidae]]
| subfamilia = [[Megachilinae]]
| tribus = [[Anthidiini]]
| genus = ''[[Icteranthidium]]''
| species = '''''I. cimbiciforme'''''
| binomial = ''Icteranthidium cimbiciforme''
| binomial_authority = [[Andrew Smith (nhà động vật học)|Smith]], 1854
}}
'''''Icteranthidium cimbiciforme''''' là một loài [[Bộ Cánh màng|Hymenoptera]] trong họ [[Megachilidae]]. Loài này được Smith mô tả khoa học năm 1854.<ref>{{Reftabel|2008-ITIS|Dier}}</ref>
==Chú thích==
{{Tham khảo|30em}}

==Tham khảo==
* {{wikispecies nội dòng}}

[[Thể loại:Icteranthidium]]
[[Thể loại:Côn trùng được mô tả năm 1854]]

{{Anthidiini-stub}}

title: Phân loại khoa học

Giới (regnum): Animalia

Ngành (phylum): Arthropoda

Lớp (class): Insecta

Bộ (ordo): Hymenoptera

Họ (familia): Megachilidae

Phân họ (subfamilia): Megachilinae

Tông (tribus): Anthidiini

Chi (genus): Icteranthidium

Loài (species): I. cimbiciforme

title: Danh pháp hai phần

Danh pháp hai phần: Icteranthidium cimbiciforme · Smith, 1854


text:
# Yang Jung-mo
Yang Jung-mo (koreanisch 양정모; * 28. Februar 1953 in Busan) ist ein ehemaliger südkoreanischer Ringer.

## Karriere
Yang gewann 1974 bei den Asienspielen die Goldmedaille im Freistil im Federgewicht. 1975 folgte Bronze bei der Weltmeisterschaft, bevor er 1976 bei den Olympischen Spielen in Montreal olympisches Gold im Federgewicht gewann.
1978 holte er erneut Gold bei den Asienspielen sowie Silber bei der Weltmeisterschaft. Bei der Eröffnungszeremonie der Olympischen Spiele 1988 in Seoul war er einer der Fahnenträger der olympischen Flagge.

title: Yang Jung-mo

wikitext:
{{Infobox Ringer
| ringername       = Yang Jung-mo
| image            = 제21회 몬트리올올림픽 한국 선수단 개선 환영대회와 레슬링 금메달리스트 양정모 선수.jpg
| imagesize        =
| beschreibung     = Yang Jung-mo (1976)
| langname         =
| nationalitaet    = {{KOR-1949}}
| verein           =
| geburtsdatum     = [[28. Februar]] [[1953]]
| geburtsort       = [[Busan]], [[Südkorea]]
| sterbedatum      =
| sterbeort        =
| groesse          = 1,65 m
| kampfstil        = Freistil
| gewichtsklasse   = Federgewicht
| medaillenspiegel =
{{Medaillenspiegel|Olympische Spiele|1|0|0}}
{{Medaillenspiegel|Weltmeisterschaften|0|1|1}}
{{Medaillenspiegel|Asienspiele|2|0|0}}
| medaillen        =
{{Medaillen Sommersport | Wo = Olympia
 | Gold
 | [[Olympische Sommerspiele 1976/Ringen|Montreal 1976]]
 | [[Olympische Sommerspiele 1976/Ringen – Freistil Federgewicht (Männer)|Federgewicht]]
}}
{{Medaillen Sommersport | Wo = Ringer-Weltmeisterschaften
 | Bronze
 | [[Ringer-Weltmeisterschaften 1975|Minsk 1975]]
 | Federgewicht
 | Silber
 | [[Ringer-Weltmeisterschaften 1978|Mexiko-Stadt 1978]]
 | Federgewicht
}}
{{Medaillen Sommersport | Wo = Asienspiele
 | Gold
 | [[Asienspiele 1974|Teheran 1974]]
 | Federgewicht
 | Gold
 | [[Asienspiele 1978|Bangkok 1978]]
 | Federgewicht
}}
}}
'''Yang Jung-mo''' ({{koS|양정모}}; * [[28. Februar]] [[1953]] in [[Busan]]) ist ein ehemaliger [[Südkorea|südkoreanischer]] [[Ringen|Ringer]].

== Karriere ==
Yang gewann 1974 bei den [[Asienspiele 1974|Asienspielen]] die Goldmedaille im Freistil im Federgewicht. 1975 folgte Bronze bei der [[Ringer-Weltmeisterschaften 1975|Weltmeisterschaft]], bevor er 1976 bei den [[Olympische Sommerspiele 1976|Olympischen Spielen]] in [[Montreal]] olympisches Gold im [[Olympische Sommerspiele 1976/Ringen – Freistil Federgewicht (Männer)|Federgewicht]] gewann.

1978 holte er erneut Gold bei den [[Asienspiele 1978|Asienspielen]] sowie Silber bei der [[Ringer-Weltmeisterschaften 1978|Weltmeisterschaft]]. Bei der Eröffnungszeremonie der [[Olympische Sommerspiele 1988|Olympischen Spiele 1988]] in [[Seoul]] war er einer der Fahnenträger der olympischen Flagge.

== Weblinks ==
* {{Olympedia|59233}}

{{Navigationsleiste Olympiasieger im Freistilringen (Federgewicht)}}

{{SORTIERUNG:Yang, Jungmo}}
[[Kategorie:Ringer (Südkorea)]]
[[Kategorie:Olympiasieger (Ringen)]]
[[Kategorie:Olympiateilnehmer (Südkorea)]]
[[Kategorie:Teilnehmer der Olympischen Sommerspiele 1976]]
[[Kategorie:Teilnehmer an den Asienspielen (Japan)]]
[[Kategorie:Asienspielesieger (Ringen)]]
[[Kategorie:Südkoreaner]]
[[Kategorie:Geboren 1953]]
[[Kategorie:Mann]]

{{Personendaten
|NAME=Yang, Jung-mo
|ALTERNATIVNAMEN=양정모
|KURZBESCHREIBUNG=südkoreanischer Ringer
|GEBURTSDATUM=28. Februar 1953
|GEBURTSORT=[[Busan]]
|STERBEDATUM=
|STERBEORT=
}}

title: Yang Jung-mo

Nationalität: Südkorea

Geburtsdatum: 28. Februar 1953

Geburtsort: Busan, Südkorea

Stil: Freistil

Gewichtsklasse: Federgewicht

Gold:
Montreal 1976 · Federgewicht
Teheran 1974 · Federgewicht
Bangkok 1978 · Federgewicht

Bronze: Minsk 1975 · Federgewicht

Silber: Mexiko-Stadt 1978 · Federgewicht

Olympische Spiele: 1 × · 0 × · 0 ×

Weltmeisterschaften: 0 × · 1 × · 1 ×

Asienspiele: 2 × · 0 × · 0 ×