text:
# Contrefaçon en droit français
La contrefaçon en droit français concerne deux domaines : le droit commercial et la propriété intellectuelle. Il s'agit de reproduire, imiter ou copier illégalement quelque chose, en affirmant ou laissant présumer que la copie est authentique. La contrefaçon peut avoir des conséquences civiles et pénales.
Sur le plan civil, l'auteur de contrefaçon peut être tenu responsable et être condamné à verser des dommages-intérêts à la victime. Sur le plan pénal, il encourt des peines allant jusqu'à 7 ans de prison et 750 000 euros d'amende. La contrefaçon peut porter atteinte aux droits d'auteur, notamment dans le cas d'échanges de fichiers protégés par le droit d'auteur, tels que des musiques ou des films non tombés dans le domaine public. La législation française a adopté des mesures pour lutter contre la contrefaçon, notamment en spécialisant les tribunaux compétents et en permettant aux juges de prononcer des dommages-intérêts forfaitaires.

## Définitions

### Contrefaçon
La contrefaçon est le fait de reproduire ou d'imiter quelque chose sans en avoir le droit ou en affirmant ou laissant présumer que la copie est authentique

### Plagiat
Le plagiat consiste à s'inspirer d'un modèle que l'on omet délibérément ou par négligence de désigner. Le plagiaire est celui qui s'approprie frauduleusement le style, les idées, ou les faits.

## Propriété intellectuelle
Aux termes de l'article L335-2 du code de la propriété intellectuelle français, "Toute édition d'écrits, de composition musicale, de dessin, de peinture ou de toute autre production, imprimée ou gravée en entier ou en partie, au mépris des lois et règlements relatifs à la propriété des auteurs, est une contrefaçon et toute contrefaçon est un délit."
Par exemple, l'échange de fichiers protégés par le droit d'auteur (musiques, films non tombés dans le domaine public) est assimilé au délit de contrefaçon.
La contrefaçon peut engager :
1. la responsabilité civile de son auteur au titre de l'article 1240 du code civil, ce qui peut le mener à verser des dommages-intérêts, calculés en fonction du préjudice subi par la victime ;
2. sa responsabilité pénale, les peines encourues allant jusqu'à 7 ans de prison et 750 000 d'amende selon la nouvelle loi adoptée le 3 juin 2016.

L'auteur de la contrefaçon n'a pas besoin d'être conscient de la gravité de son action pour être reconnu responsable.
Le Parlement a adopté un projet de loi de lutte contre la contrefaçon qui transpose une directive du 29 avril 2004 relative au respect des droits de propriété intellectuelle. Ce texte instaure une spécialisation des tribunaux de grande instance compétents pour connaître des actions en matière de propriété intellectuelle. La liste des TGI concernés sera indiquée par un décret en Conseil d'État. Une autre mesure de ce texte autorise les juges à prononcer des dommages-intérêts d'un montant forfaitaire ne pouvant pas être inférieur aux sommes qu'aurait perçues le titulaire des droits si le contrefacteur lui avait demandé l'autorisation.

## Droit d'auteur
L'article L335-3 du code de la propriété intellectuelle dispose qu'est également un délit de contrefaçon toute reproduction, représentation ou diffusion, par quelque moyen que ce soit, d'une œuvre de l'esprit en violation des droits de l'auteur, tels qu'ils sont définis et réglementés par la loi.
En d'autres termes, toute utilisation d'une œuvre protégée qui n'est pas expressément autorisée par son auteur ou par ses ayants droit est interdite.
Les seules exceptions sont celles prévues par l'article L122-5 du même code, qui dispose notamment :
« Lorsque l’œuvre a été divulguée, l'auteur ne peut interdire :
1. Les représentations privées et gratuites effectuées exclusivement dans un cercle de famille ;
2. Les copies ou reproductions strictement réservées à l'usage privé du copiste et non destinées à une utilisation collective, à l'exception des copies des œuvres d'art destinées à être utilisées pour des fins identiques à celles pour lesquelles l'œuvre originale a été créée et des copies d'un logiciel autres que la copie de sauvegarde établie dans les conditions prévues au II de l'article L. 122-6-1 ainsi que des copies ou des reproductions d'une base de données électronique ;
3. Sous réserve que soient indiqués clairement le nom de l'auteur et la source :
  1. Les analyses et courtes citations justifiées par le caractère critique, polémique, pédagogique, scientifique ou d'information de l'œuvre à laquelle elles sont incorporées ;
  2. Les revues de presse ;
  3. La diffusion, même intégrale, par la voie de presse ou de télédiffusion, à titre d'information d'actualité, des discours destinés au public prononcés dans les assemblées politiques, administratives, judiciaires ou académiques, ainsi que dans les réunions publiques d'ordre politique et les cérémonies officielles ;
  4. Les reproductions, intégrales ou partielles d'œuvres d'art graphiques ou plastiques destinées à figurer dans le catalogue d'une vente judiciaire […] ;
  5. La représentation ou la reproduction d'extraits d'œuvres, sous réserve des œuvres conçues à des fins pédagogiques et des partitions de musique, à des fins exclusives d'illustration dans le cadre de l'enseignement et de la recherche […] ;
4. La parodie, le pastiche et la caricature, compte tenu des lois du genre ;
5. Les actes nécessaires à l'accès au contenu d'une base de données électronique pour les besoins et dans les limites de l'utilisation prévue par contrat […]. ».

wikiname: frwiki

title: Contrefaçon en droit français

in_language: fr

wikitext:
{{ébauche | droit français}}
{{Infobox Infraction en France
|nom = Faux
|classification=délit
|emprisonnement= 5 ans
|amende= 300.000 à 750.000
|prescription = 6 ans en pénal
}}

La '''contrefaçon en droit français''' concerne deux domaines : le droit commercial et la propriété intellectuelle. Il s'agit de reproduire, imiter ou copier illégalement quelque chose, en affirmant ou laissant présumer que la copie est authentique. La contrefaçon peut avoir des conséquences civiles et pénales.

Sur le plan civil, l'auteur de contrefaçon peut être tenu responsable et être condamné à verser des dommages-intérêts à la victime. Sur le plan pénal, il encourt des peines allant jusqu'à 7 ans de prison et 750 000 euros d'amende. La contrefaçon peut porter atteinte aux droits d'auteur, notamment dans le cas d'échanges de fichiers protégés par le droit d'auteur, tels que des musiques ou des films non tombés dans le domaine public. La législation française a adopté des mesures pour lutter contre la contrefaçon, notamment en spécialisant les tribunaux compétents et en permettant aux juges de prononcer des dommages-intérêts forfaitaires.

== Définitions ==
=== Contrefaçon ===
La '''contrefaçon''' est le fait de reproduire ou d'imiter quelque chose sans en avoir le droit ou en affirmant ou laissant présumer que la copie est authentique
{{Article détaillé|Contrefaçon}}

=== Plagiat ===
Le '''plagiat''' consiste à s'inspirer d'un modèle que l'on omet délibérément ou par négligence de désigner. Le plagiaire est celui qui s'approprie frauduleusement le style, les idées, ou les faits.
{{Article détaillé|Plagiat}}

== Propriété intellectuelle ==
Aux termes de l'article L335-2 du code de la propriété intellectuelle français, "Toute édition d'écrits, de composition musicale, de dessin, de peinture ou de toute autre production, imprimée ou gravée en entier ou en partie, au mépris des lois et règlements relatifs à la propriété des auteurs, est une contrefaçon et toute contrefaçon est un délit."

Par exemple, l'échange de fichiers protégés par le droit d'auteur (musiques, films non tombés dans le domaine public) est assimilé au délit de contrefaçon.

La contrefaçon peut engager :
# la [[responsabilité civile]] de son [[droit civil|auteur]] au titre de l'article 1240 du code civil, ce qui peut le mener à verser des [[dommages-intérêts]], calculés en fonction du préjudice subi par la victime ;
# sa [[Responsabilité pénale en France|responsabilité pénale]], les peines encourues allant jusqu'à 7 ans de prison et {{formatnum:750000}} d'amende selon la nouvelle loi adoptée le {{date-|3 juin 2016}}.

L'auteur de la contrefaçon n'a pas besoin d'être conscient de la [[Infraction#Gravité d'une infraction|gravité]] de son action pour être reconnu responsable.

Le Parlement a adopté<ref>Le Sénat l'a adopté le 19 septembre 2007 et l'Assemblée nationale le 2 octobre 2007</ref> un projet de loi de lutte contre la contrefaçon qui transpose une directive du {{date-|29 avril 2004}} relative au respect des droits de propriété intellectuelle. Ce texte instaure une spécialisation des tribunaux de grande instance compétents pour connaître des actions en matière de propriété intellectuelle. La liste des TGI concernés sera indiquée par un décret en Conseil d'État. Une autre mesure de ce texte autorise les juges à prononcer des dommages-intérêts d'un montant forfaitaire ne pouvant pas être inférieur aux sommes qu'aurait perçues le titulaire des droits si le contrefacteur lui avait demandé l'autorisation.

== Droit d'auteur ==
[[Image:Pirate street vendor.jpg|vignette|Vendeur d'albums piratés {{référence nécessaire}}.]]
L'article L335-3 du [[code de la propriété intellectuelle]] dispose qu'''est également un délit de contrefaçon toute reproduction, représentation ou diffusion, par quelque moyen que ce soit, d'une œuvre de l'esprit en violation des droits de l'auteur, tels qu'ils sont définis et réglementés par la loi.''

En d'autres termes, toute utilisation d'une œuvre protégée qui n'est pas expressément autorisée par son [[droit civil|auteur]] ou par ses [[Ayant droit|ayants droit]] est interdite.

Les seules exceptions sont celles prévues par l'article L122-5 du même code, qui dispose notamment :

« Lorsque l’œuvre a été divulguée, l'auteur ne peut interdire :
# Les représentations privées et gratuites effectuées exclusivement dans un cercle de famille ;
# Les copies ou reproductions strictement réservées à l'usage privé du copiste et non destinées à une utilisation collective, à l'exception des copies des œuvres d'art destinées à être utilisées pour des fins identiques à celles pour lesquelles l'œuvre originale a été créée et des copies d'un logiciel autres que la copie de sauvegarde établie dans les conditions prévues au {{II}} de l'article L. 122-6-1 ainsi que des copies ou des reproductions d'une base de données électronique ;
# Sous réserve que soient indiqués clairement le nom de l'auteur et la source :
## Les analyses et courtes citations justifiées par le caractère critique, polémique, pédagogique, scientifique ou d'information de l'œuvre à laquelle elles sont incorporées ;
## Les revues de presse ;
## La diffusion, même intégrale, par la voie de presse ou de télédiffusion, à titre d'information d'actualité, des discours destinés au public prononcés dans les assemblées politiques, administratives, judiciaires ou académiques, ainsi que dans les réunions publiques d'ordre politique et les cérémonies officielles ;
## Les reproductions, intégrales ou partielles d'œuvres d'art graphiques ou plastiques destinées à figurer dans le catalogue d'une vente judiciaire […] ;
## La représentation ou la reproduction d'extraits d'œuvres, sous réserve des œuvres conçues à des fins pédagogiques et des partitions de musique, à des fins exclusives d'illustration dans le cadre de l'enseignement et de la recherche […] ;
# La parodie, le pastiche et la caricature, compte tenu des lois du genre ;
# Les actes nécessaires à l'accès au contenu d'une base de données électronique pour les besoins et dans les limites de l'utilisation prévue par contrat […]. ».

== Références ==
<references />
== Voir aussi ==
;Articles connexes
* [[Escroquerie en droit pénal français]]
* [[Saisie-contrefaçon]]
* [[Usurpation d'identité]]

{{Portail|droit français}}

[[Catégorie:Droit pénal des affaires]]
[[Catégorie:Plagiat et contrefaçon]]
[[Catégorie:Droit d'auteur en France]]
[[Catégorie:Droit des brevets]]
[[Catégorie:Droit des marques]]
[[Catégorie:Propriété intellectuelle en France]]

Territoire d’application: France

Classification: Délit

Emprisonnement: 5 ans

Prescription: 6 ans en pénal

Compétence: Tribunal correctionnel


text:
# Beyond Myself!
『Beyond Myself!』（ビヨンドマイセルフ!）は、田所あずさの1枚目のオリジナルアルバム。2014年7月30日にLantisから発売された。

## 概要
第36回ホリプロタレントスカウトキャラバン〜次世代声優アーティストオーディション〜にてグランプリに選出された田所のデビューアルバム。アルバムタイトルは、2014年12月で大阪、東京で開催された「田所あずさワンマンライブ2014－Beyond Myself!－」にも使用されている。

## 収録曲
1. Hello My Revolution
作詞：rino、作曲：俊龍、編曲：岩橋星実（Elements Garden）
本作のリード曲。AメロとBメロが不安な感情、サビがその感情を励まして進んでいく、という構成になっており、田所自身の自己紹介のような曲[2]。PVが制作されており、Youtube及びニコニコ動画でショートバージョンが公開されている。PVは、「ネガティブな田所」と「それを励ます田所」の2人から「ステージに立つ田所」が出来ている、という構成になっている[3]。
2. Wonderful Dreamer
作詞：rino、作曲：俊龍、編曲：鈴木マサキ
「GirlsNews〜声優」OPテーマ。
3. Brilliant Sensation
作詞：rino、作曲・編曲：太田雅友
4. Beautiful Wind
作詞：rino、作曲・編曲：岩橋星実（Elements Garden）
5. いいことありそう。
作詞・作曲：rino、編曲：戸田章世
6. 愛しさの存在
作詞：rino、作曲：俊龍、編曲：須藤賢一
ゲーム「RE:VICE[D]」エンディング主題歌。
7. ヒカリになって
作詞：rino、作曲：yozuca*、編曲：lotta、須藤賢一
田所が歌手活動を開始した際の最初のオリジナル楽曲。楽曲名は1stライブの際にも使われている。
8. キセキ
作詞：yozuca*、作曲：俊龍、編曲：鈴木マサキ
ゲーム「星霜のアマゾネス」の主題歌。田所にとって最初のタイアップソング[3]。
9. スキミ→♥
作詞：yozuca*、作曲：太田雅友、編曲：EFFY
10. あおぞら
作詞：yozuca*、作曲：黒須克彦、編曲：黒須克彦、ブラスアレンジ：やしきん
11. ツボミノコエ
作詞：yozuca*、作曲：rino、編曲：須藤賢一
田所が20歳の誕生日を迎えた際にプレゼントされたオリジナル楽曲。楽曲名は2ndライブの際にも使われている。
12. チュルリルラ♪ 〜未来バスに乗って〜
作詞：yozuca*、作曲：俊龍、編曲：菊谷知樹

wikiname: jawiki

title: Beyond Myself!

in_language: ja

wikitext:
{{Infobox Album
| Name           = Beyond Myself!
| Type           = スタジオ・アルバム
| Artist         = [[田所あずさ]]
| Released       = [[2014年]][[7月30日]]
| Recorded       =
| Genre          = [[J-POP]]
| Length         =
| Label          = [[ランティス|Lantis]]
| Producer       = [[斎藤滋]]
| Reviews        =
| Chart position = *週間33位（[[オリコンチャート|オリコン]]）<ref name="oricon">{{Cite web|和書|url=https://www.oricon.co.jp/prof/580242/products/1079062/1/|title=「Beyond Myself!」 田所あずさ│オリコン芸能人事典-ORICON STYLE|work=オリコン芸能人事典|publisher=オリコン|accessdate=2014-08-11}}</ref>
| Certification  =
| Last album     =
| This album     = '''Beyond Myself!'''
（[[2014年]]）
| Next album     = [[It's my CUE.]]
（[[2016年]]）
| Misc           = {{External music video|1={{YouTube|s_S2pZC_szY|田所あずさ / Beyond Myself! - Hello My Revolution - Music Video Full Size}}|Type=studio}}
| EAN            =
}}
『'''Beyond Myself!'''』（ビヨンドマイセルフ!）は、[[田所あずさ]]の1枚目の[[スタジオ・アルバム|オリジナルアルバム]]。[[2014年]][[7月30日]]に[[ランティス|Lantis]]から発売された。

== 概要 ==
{{要出典範囲|date=2020-08|[[ホリプロタレントスカウトキャラバン|第36回ホリプロタレントスカウトキャラバン〜次世代声優アーティストオーディション〜]]にてグランプリに選出された田所のデビューアルバム}}。アルバムタイトルは、2014年12月で大阪、東京で開催された「田所あずさワンマンライブ2014－Beyond Myself!－」にも使用されている。

== 収録曲 ==
# '''Hello My Revolution'''
#: 作詞：[[rino]]、作曲：[[俊龍]]、編曲：[[岩橋星実]]（[[Elements Garden]]）
#: 本作のリード曲。AメロとBメロが不安な感情、サビがその感情を励まして進んでいく、という構成になっており、田所自身の自己紹介のような曲<ref>『[[声優パラダイスR]]』2014年8月号、94頁。</ref>。PVが制作されており、[[Youtube]]及び[[ニコニコ動画]]でショートバージョンが公開されている。PVは、「ネガティブな田所」と「それを励ます田所」の2人から「ステージに立つ田所」が出来ている、という構成になっている<ref name="seigura">『[[声優グランプリ]]』2014年8月号、36 - 37頁。</ref>。
# '''Wonderful Dreamer'''
#: 作詞：rino、作曲：俊龍、編曲：[[鈴木マサキ]]
#: 「[[GirlsNews|GirlsNews〜声優]]」OPテーマ。
# '''Brilliant Sensation'''
#: 作詞：rino、作曲・編曲：[[太田雅友]]
# '''Beautiful Wind'''
#: 作詞：rino、作曲・編曲：岩橋星実（Elements Garden）
# '''いいことありそう。'''
#: 作詞・作曲：rino、編曲：戸田章世
# '''愛しさの存在'''
#: 作詞：rino、作曲：俊龍、編曲：須藤賢一
#: ゲーム「[[RE:VICE【D】|RE:VICE[D]]]」エンディング主題歌。
# '''ヒカリになって'''
#: 作詞：rino、作曲：[[yozuca*]]、編曲：[[lotta]]、[[須藤賢一]]
#: 田所が歌手活動を開始した際の最初のオリジナル楽曲。楽曲名は1stライブの際にも使われている。
# '''キセキ'''
#: 作詞：yozuca*、作曲：俊龍、編曲：鈴木マサキ
#: ゲーム「星霜のアマゾネス」の主題歌。田所にとって最初のタイアップソング<ref name="seigura"/>。
# '''スキミ→♥'''
#: 作詞：yozuca*、作曲：太田雅友、編曲：EFFY
# '''あおぞら'''
#: 作詞：yozuca*、作曲：[[黒須克彦]]、編曲：黒須克彦、ブラスアレンジ：[[やしきん]]
# '''ツボミノコエ'''
#: 作詞：yozuca*、作曲：rino、編曲：須藤賢一
#: 田所が20歳の誕生日を迎えた際にプレゼントされたオリジナル楽曲。楽曲名は2ndライブの際にも使われている。
# '''チュルリルラ♪ 〜未来バスに乗って〜'''
#: 作詞：yozuca*、作曲：俊龍、編曲：[[菊谷知樹]]

== 脚注 ==
{{脚注ヘルプ}}
{{Reflist}}

== 外部リンク ==
* [https://lantis.jp/release-item/LACA-15424.html ランティスによる紹介ページ]
* {{YouTube|gCGgLRRrjbQ|「Hello My Revolution」PV short ver.}}
* {{YouTube|LUTimCGDD7Y|「Beyond Myself!」全曲試聴動画}}

{{田所あずさ}}
{{Album-stub}}
{{デフォルトソート:ひよんとまいせるふ}}

[[Category:田所あずさのアルバム]]
[[Category:2014年のデビュー・アルバム]]

title: 田所あずさ の スタジオ・アルバム

ジャンル: J-POP

レーベル: Lantis

プロデュース: 斎藤滋

title: チャート最高順位

チャート最高順位: - 週間33位（オリコン）

title: ミュージックビデオ

ミュージックビデオ: 田所あずさ / Beyond Myself! - Hello My Revolution - Music Video Full Size - YouTube


text:
# Stenamma foveolocephalum
Stenamma foveolocephalum is een mierensoort uit de onderfamilie van de Myrmicinae. De wetenschappelijke naam van de soort is voor het eerst geldig gepubliceerd in 1930 door Smith, M.R..

wikiname: nlwiki

title: Stenamma foveolocephalum

in_language: nl

wikitext:
{{Taxobox insect
| titelweergave = cursief
| naam = ''Stenamma foveolocephalum''
| afbeelding = Stenamma foveolocephalum casent0104515 profile 1.jpg
| orde = [[Vliesvleugeligen|Hymenoptera]] (Vliesvleugeligen)
| familie = [[Mieren|Formicidae]] (Mieren)
| onderfamilie = [[Myrmicinae]]
| tribus = [[Stenammini]]
| geslacht = ''[[Stenamma]]''
| w-naam = ''Stenamma foveolocephalum''
| auteur = Smith, M.R.
| datum = 1930
| haakjes  =
| commons =
| species =
}}

'''''Stenamma foveolocephalum''''' is een [[Mieren|mierensoort]] uit de onderfamilie van de [[Myrmicinae]].<ref>[http://www.antwiki.org/wiki/Stenamma_foveolocephalum Vermelding van de soort op Antwiki (Geraadpleegd april 2013)]</ref><ref>[http://www.antweb.org/description.do?genus=Stenamma&name=foveolocephalum&rank=species Vermelding van de soort op Antweb (Geraadpleegd april 2013)]</ref> De wetenschappelijke naam van de soort is voor het eerst geldig gepubliceerd in 1930 door Smith, M.R..

{{Appendix}}
{{beginnetje|biologie|2013|04|13}}

[[Categorie:Stenamma]]

title: Stenamma foveolocephalum

Rijk: Animalia (Dieren)

Stam: Arthropoda (Geleedpotigen)

Klasse: Insecta (Insecten)

Orde: Hymenoptera (Vliesvleugeligen)

Familie: Formicidae (Mieren)

Onderfamilie: Myrmicinae

Geslachtengroep: Stenammini

Geslacht: Stenamma

title: Soort

Portaal: Biologie · Insecten


text:
# Thomas Campbell Clark
Thomas Campbell Clark (Dallas, 23 settembre 1899 – New York, 13 giugno 1977) è stato un politico statunitense.

## Biografia
Figlio di Virginia Maxey Falls e William Henry Clark, studiò all'Università del Texas ad Austin e all'University of Texas School of Law. In seguito fu il 60º procuratore generale degli Stati Uniti sotto il presidente degli Stati Uniti d'America Harry S. Truman (33º presidente).
Fu giudice associato della corte suprema degli Stati Uniti dal 19 agosto 1949 al 12 giugno 1967, data in cui decise di ritirarsi dall'incarico evitando un conflitto di interessi per la carriera di suo figlio, Ramsey Clark. Gli succedette Thurgood Marshall.

wikiname: itwiki

title: Thomas Campbell Clark

in_language: it

wikitext:
{{Carica pubblica |nome= Thomas Campbell Clark
|immagine= Tom C. Clark.gif
|carica= 59º [[Procuratore generale degli Stati Uniti]]
|partito=
|mandato= 27 giugno [[1945]] - 26 luglio [[1949]]
|predecessore= [[Francis Beverley Biddle]]
|successore= [[James Howard McGrath ]]
}}
{{Bio
|Nome = Thomas Campbell
|Cognome = Clark
|Sesso = M
|LuogoNascita = Dallas
|GiornoMeseNascita = 23 settembre
|AnnoNascita = 1899
|LuogoMorte = New York
|GiornoMeseMorte = 13 giugno
|AnnoMorte = 1977
|Epoca = 1900
|Attività = politico
|Nazionalità = statunitense
}}

== Biografia ==
Figlio di Virginia Maxey Falls e William Henry Clark,<ref>{{en}}[http://www.wargs.com/political/clarkr.html Ancestry of Ramsey Clark]</ref> studiò all'[[Università del Texas ad Austin]] e all'University of Texas School of Law. In seguito fu il 60º [[procuratore generale degli Stati Uniti]] sotto il [[presidente degli Stati Uniti d'America]] [[Harry S. Truman]] (33º presidente).

Fu [[giudice associato della corte suprema degli Stati Uniti]] dal 19 agosto [[1949]]<ref>{{en}}[http://www.fjc.gov/servlet/tGetInfo?jid=444 Federal Judicial Center: Tom C. Clark] {{webarchive|url=https://web.archive.org/web/20090514021415/http://www.fjc.gov/servlet/tGetInfo?jid=444 |data=14 maggio 2009 }}</ref> al 12 giugno [[1967]], data in cui decise di ritirarsi dall'incarico evitando un [[conflitto di interessi]] per la carriera di suo figlio, [[Ramsey Clark]]. Gli succedette [[Thurgood Marshall]].

== Note ==
<references/>

== Altri progetti ==
{{interprogetto}}

== Collegamenti esterni ==
* {{Collegamenti esterni}}

{{ProcuratoregeneraleUSA|predecessore=[[Francis Beverley Biddle]]|periodo= 27 giugno [[1945]] - 26 luglio [[1949]]|successore=[[James Howard McGrath]]}}

{{Controllo di autorità}}
{{Portale|biografie|Stati Uniti d'America|Storia}}

[[Categoria:Procuratori generali degli Stati Uniti]]
[[Categoria:Giudici della Corte Suprema degli Stati Uniti d'America]]

title: 59º Procuratore generale degli Stati Uniti

Predecessore: Francis Beverley Biddle

Successore: James Howard McGrath

title: Dati generali

Partito politico: Partito Democratico


text:
# Josef Paul Kleihues
Josef Paul Kleihues, född 1933, död 2004, tysk arkitekt som framförallt är känd för sitt mångåriga arbete i Berlin.
Kleihues studerade arkitektur i Stuttgart  (1955-1957) och på Technische Universität Berlin (1957-1959) samt ett år på École nationale supérieure des Beaux-Arts i Paris. 1962 grundade han tillsammans med Hans Heinrich Moldenschardt egen byrå. Kleihues propagerade som professor vid TU Dortmund och som ansvarig för Internationale Bauausstellung 1984 en krititisk rekonstruktion av stadens bebyggelse. I Berlin ritade Kleihues bland annat Berliner Stadtreinigungs verkstad (1969-1980).
Kleihues är även känd för sina många museiprojekt: Archäologisches Museum i Frankfurt am Main, Museum Lütze i Sindelfingen, Hamburger Bahnhof i Berlin och Museum of Contemporary Art i Chicago är några exempel. Kleihues gjorde även ombyggnationen av Galeria Kaufhof på Alexanderplatz i Berlin och en rad fasader för klädkedjan Peek & Cloppenburg.

wikiname: svwiki

title: Josef Paul Kleihues

in_language: sv

wikitext:
{{faktamall biografi WD}}

[[Fil:Stairwell_at_The_Museum_of_Contemporary_Art_in_Chicago.jpg|miniatyr|Museum of Contemporary Art, Chicago]]
'''Josef Paul Kleihues''', född [[1933]], död [[2004]], tysk arkitekt som framförallt är känd för sitt mångåriga arbete i [[Berlin]].

Kleihues studerade arkitektur i Stuttgart  (1955-1957) och på [[Technische Universität Berlin]] (1957-1959) samt ett år på École nationale supérieure des Beaux-Arts i Paris. 1962 grundade han tillsammans med Hans Heinrich Moldenschardt egen byrå. Kleihues propagerade som professor vid [[TU Dortmund]] och som ansvarig för [[Internationale Bauausstellung 1984]] en krititisk rekonstruktion av stadens bebyggelse. I Berlin ritade Kleihues bland annat Berliner Stadtreinigungs verkstad (1969-1980).

Kleihues är även känd för sina många museiprojekt: Archäologisches Museum i Frankfurt am Main, Museum Lütze i Sindelfingen, Hamburger Bahnhof i Berlin och Museum of Contemporary Art i Chicago är några exempel. Kleihues gjorde även ombyggnationen av Galeria Kaufhof på Alexanderplatz i Berlin och en rad fasader för klädkedjan Peek & Cloppenburg.

== Noter ==
<references />

{{auktoritetsdata}}

{{STANDARDSORTERING:Kleihues, Josef Paul}}

[[Kategori:Tyska arkitekter under 1900-talet]]
[[Kategori:Alumner från Technische Universität Berlin]]
[[Kategori:Personer från Rheine]]
[[Kategori:Födda 1933]]
[[Kategori:Avlidna 2004]]
[[Kategori:Män]]

title: Utmärkelser

Utmärkelser: Berlins förtjänstorden · Förtjänstkors 1:a klass av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden


text:
# 多夫波季夫
49°5′40″N 24°26′12″E / 49.09444°N 24.43667°E
多夫波季夫（烏克蘭語：），是烏克蘭的村落，位於該國西部伊萬諾-弗蘭科夫斯克州，由卡盧什區負責管轄，處於西夫卡河畔，始建於1465年，面積13.11平方公里，2001年人口800。

wikiname: zhwiki

title: 多夫波季夫

in_language: zh

wikitext:
{{coord|49|5|40|N|24|26|12|E|scale:30000|display=title}}

'''多夫波季夫'''（{{lang-uk|Довпотів}}），是[[烏克蘭]]的村落，位於該國西部[[伊萬諾-弗蘭科夫斯克州]]，由[[卡盧什區]]負責管轄，處於[[西夫卡河]]畔，始建於1465年，面積13.11平方公里，2001年人口800。

==參考資料==
*[http://polona.pl/item/665606/94/ Akta grodzkie i ziemskie, T.12, s.168, №1916]{{Wayback|url=http://polona.pl/item/665606/94/ |date=20160105051642 }} {{ref-la}}

{{DEFAULTSORT:Довпотів}}
[[Category:伊萬諾-弗蘭科夫斯克州村落]]
[[Category:卡盧什區村落]]

{{IvanoFrankivsk-geo-stub}}


text:
# Amyna apicalis
Amyna apicalis là một loài bướm đêm thuộc họ Noctuidae. Nó được tìm thấy ở Queensland.

wikiname: viwiki

title: Amyna apicalis

in_language: vi

wikitext:
{{nhan đề nghiêng}}
{{Bảng phân loại
| image =
| image_width = 220px
| image_caption =
| regnum = [[Động vật|Animalia]]
| phylum = [[Động vật Chân khớp|Arthropoda]]
| classis = [[Côn trùng|Insecta]]
| ordo = [[Bộ Cánh vẩy|Lepidoptera]]
| familia = [[Noctuidae]]
| genus = ''[[Amyna]]''
| species = '''''A. apicalis'''''
| binomial = ''Amyna apicalis''
| binomial_authority = ([[Edmund Murton Walker|Walker]], 1865)
| synonyms = *''Lochia apicalis'' <small>Walker, 1865</small>
| name = ''Amyna apicalis''
}}
'''''Amyna apicalis'''''<ref name = "COL"/> là một loài [[bướm đêm]] thuộc họ [[Noctuidae]]. Nó được tìm thấy ở [[Queensland]].

== Liên kết ngoài ==
*[http://www.environment.gov.au/biodiversity//abrs/online-resources/fauna/afd/taxa/Amyna_apicalis Australian Faunal Directory]

{{wikispecies}}
{{commons}}

==Chú thích==
<references>
<ref name = "COL">{{Chú thích web|url= http://www.catalogueoflife.org/annual-checklist/2011/search/all/key/Amyna+apicalis/match/1|tiêu đề= Species 2000 & ITIS Catalogue of Life: 2011 Annual Checklist.|ngày truy cập= ngày 15 tháng 6 năm 2014 |tác giả 1= Bisby |first = F.A. |last2 = Roskov |first2 = Y.R. |last3 = Orrell |first3 = T.M. |last4 = Nicolson |first4 = D. |last5 = Paglinawan |first5 = L.E. |last6 = Bailly |first6 = N. |last7 = Kirk |first7 = P.M. |last8 = Bourgoin |first8 = T. |last9 = Baillargeon |first9= G. |last10 = Ouvrard |first10 = D.|năm= 2011|nhà xuất bản=Species 2000: Reading, UK.}}</ref>
</references>

[[Thể loại:Bướm Úc]]
[[Thể loại:Amyna]]

{{Eustrotiinae-stub}}

title: Phân loại khoa học

Giới (regnum): Animalia

Ngành (phylum): Arthropoda

Lớp (class): Insecta

Bộ (ordo): Lepidoptera

Họ (familia): Noctuidae

Chi (genus): Amyna

Loài (species): A. apicalis

title: Danh pháp hai phần

Danh pháp hai phần: Amyna apicalis · (Walker, 1865)

title: Danh pháp đồng nghĩa

Danh pháp đồng nghĩa: - Lochia apicalis Walker, 1865


text:
# Terraplane (Steve Earle)
Terraplane è il sedicesimo album in studio del cantautore statunitense Steve Earle, pubblicato nel 2015.

## Tracce
Testi e musiche di Steve Earle.
1. Baby Baby Baby (Baby) – 3:37
2. You're the Best Lover That I Ever Had – 4:07
3. The Tennessee Kid – 4:05
4. Ain't Nobody's Daddy Now – 2:29
5. Better Off Alone – 4:26
6. The Usual Time – 2:59
7. Go-Go Boots Are Back – 3:33
8. Acquainted with the Wind – 2:20
9. Baby's Just as Mean as Me – 2:35
10. Gamblin' Blues – 2:04
11. King of the Blues – 3:51

title: Terraplane (Steve Earle)

wikitext:
{{S|album blues}}
{{Album
| titolo = Terraplane
| artista = Steve Earle
| tipo = studio
| giornomese = 16 febbraio
| anno = 2015
| durata = 36:06
| numero di dischi =
| numero di tracce = 11
| genere = Blues
| nota genere =
| etichetta = [[New West Records|New West]]
| produttore = R. S. Field
| registrato =
| formati =
| numero dischi d'oro =
| numero dischi di platino =
| precedente = [[The Low Highway]]
| anno precedente = 2013
| successivo = So You Wannabe An Outlaw
| anno successivo = 2017
}}
'''''Terraplane''''' è il sedicesimo [[album in studio]] del cantautore [[statunitense]] [[Steve Earle]], pubblicato nel 2015.

== Tracce ==
{{Track listing
| all_writing     = Steve Earle
| title1          = Baby Baby Baby (Baby)
| length1         = 3:37
| title2          = You're the Best Lover That I Ever Had
| length2         = 4:07
| title3          = The Tennessee Kid
| length3         = 4:05
| title4          = Ain't Nobody's Daddy Now
| length4         = 2:29
| title5          = Better Off Alone
| length5         = 4:26
| title6          = The Usual Time
| length6         = 2:59
| title7          = Go-Go Boots Are Back
| length7         = 3:33
| title8          = Acquainted with the Wind
| length8         = 2:20
| title9          = Baby's Just as Mean as Me
| length9         = 2:35
| title10         = Gamblin' Blues
| length10        = 2:04
| title11         = King of the Blues
| length11        = 3:51
}}

==Collegamenti esterni==
*{{collegamenti esterni}}

{{Portale|rock}}

title: Terraplane · album in studio

Artista: Steve Earle

Pubblicazione: 16 febbraio 2015

Genere: Blues

Etichetta: New West

Produttore: R. S. Field

title: Steve Earle - cronologia

Steve Earle - cronologia: Album precedente · The Low Highway(2013)Album successivo · So You Wannabe An Outlaw(2017)


text:
# Анатомія кохання (фільм, 1972)
«Анатомія кохання» (пол. Anatomia miłości) — кінофільм Романа Залуського. У радянському прокаті кінострічка, дубльована на кіностудії «Мосфільм», демонструвалася із незначними скороченнями.

## Сюжет
Єва (Барбара Брильська) нещодавно поховала чоловіка, з яким прожила сім років. Вона не любила його і вийшла заміж за порадою матері. Одного разу на виставці Єва випадково знайомиться з Адамом (Ян Новицький), він залишається у неї на ніч, але потім довго не дзвонить. Але вже незабаром у сюжеті бачимо божевільне поєднання любові і зради, щастя та болю. До кінця фільму герої буквально міняються місцями. Режисер досліджує анатомію любові.

## В ролях
- Барбара Брильська — Єва (озвучувала Ніна Гребешкова)
- Ян Новицький — Адам (озвучував Володимир Івашов)
- Марек Фронцковяк — Анджей, студент
- Мечислав Лоза — Петшак, бригадир
- Богдана Майда — мати Єви
- Александер Севрук — ксьондз
- Фердинанд Матисік — лікар
- Станіслав Вишинський — Марек
- Тереса Віцінська — Тереза
- Барбара Карська — Бася

Решта ролей дублювали: Валерій Малишев, Микола Граббе, Ніна Маслова, Нінель Мишкова, Світлана Швайко, Юрій Леонідов. Режисер дубляжу — Володимир Чеботарьов.

## Знімальна група
- Режисер: Роман Залуські
- Оператор: Януш Павловські
- Композитор: Аліна Пеховська

wikiname: ukwiki

title: Анатомія кохання (фільм, 1972)

in_language: uk

wikitext:
{{Фільм
 |Жанр                 = [[мелодрама]]
 |Режисер              = [[Роман Залуський]]
 |Сценарист            = [[Ірединьський, Іренеуш|Іренеуш Ірединьський]]
 |Оператор             = [[Януш Павловські]]
 |Композитор           = [[Аліна Пеховська]]
 |imdb_id              = 0068208
 |Тривалість           = 92 хв.
 |Рік                  = 1972}}

'''«Анатомія кохання»''' ({{Lang-pl|Anatomia miłości}}) — [[Кінематограф|кінофільм]] Романа Залуського. У радянському прокаті кінострічка, дубльована на кіностудії «<nowiki/>[[Мосфільм]]<nowiki/>», демонструвалася із незначними скороченнями.

== Сюжет ==
Єва ([[Барбара Брильська]]) нещодавно поховала чоловіка, з яким прожила сім років. Вона не любила його і вийшла заміж за порадою матері. Одного разу на виставці Єва випадково знайомиться з Адамом (Ян Новицький), він залишається у неї на ніч, але потім довго не дзвонить. Але вже незабаром у сюжеті бачимо божевільне поєднання любові і зради, щастя та болю. До кінця фільму герої буквально міняються місцями. Режисер досліджує анатомію любові.

== В ролях ==

* [[Барбара Брильська]] — ''Єва'' (озвучувала [[Гребешкова Ніна Павлівна|Ніна Гребешкова]])
* Ян Новицький — ''Адам'' (озвучував [[Івашов Володимир Сергійович|Володимир Івашов]])
* [[Марек Фронцковяк]] — ''Анджей, студент''
* Мечислав Лоза — ''Петшак, бригадир''
* Богдана Майда — ''мати Єви''
* [[Александер Севрук]] — ''ксьондз''
* Фердинанд Матисік — ''лікар''
* Станіслав Вишинський — ''Марек''
* Тереса Віцінська — ''Тереза''
* Барбара Карська — ''Бася''

Решта ролей дублювали: Валерій Малишев, [[Граббе Микола Карлович|Микола Граббе]], [[Маслова Ніна Костянтинівна|Ніна Маслова]], [[Мишкова Нінель Костянтинівна|Нінель Мишкова]], Світлана Швайко, Юрій Леонідов. Режисер дубляжу — Володимир Чеботарьов.

== Знімальна група ==

* Режисер: Роман Залуські
* Оператор: Януш Павловські
* Композитор: Аліна Пеховська

== Посилання ==

* [http://telespektakli.ru/index.php?productID=2144 Опис фільму на сайті telespektakli.ru] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20201001182234/http://telespektakli.ru/index.php?productID=2144 |date=1 жовтня 2020 }} {{ref-ru}}
* [http://www.filmpolski.pl/fp/index.php/121427 Опис фільму на сайті filmpolski.pl] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20130114225755/http://filmpolski.pl/fp/index.php/121427 |date=14 січня 2013 }} {{ref-pl}}
* [http://fototeka.fn.org.pl/strona/wyszukiwarka.html?search_type=tytul&key=Anatomia+mi%C5%82o%C5%9Bci Кадри з фільму на сайті fototeka.fn.org.pl]
[[Категорія:Фільми-мелодрами Польщі]]
[[Категорія:Вікіпедія:Статті з іншим значенням на Вікіданих]]
[[Категорія:Фільми польською мовою]]

title: пол. Anatomia miłości

Жанр: мелодрама

Режисер: Роман Залуський

Сценарист: Іренеуш Ірединьський

У головних · ролях: Барбара Брильська, Jan Nowickid, Bohdana Majdad, Марек Фронцковяк, Barbara Nielsend, Eliasz Kuziemskid і Andrzej Mrozekd

Оператор: Януш Павловські

Композитор: Аліна Пеховська

Кінокомпанія: Zespół Filmowy Panoramad

Мова: польська

Країна: Республіка Польща


text:
# Miami Toros
Los Miami Toros fueron un equipo de fútbol de los Estados Unidos que alguna vez jugaron en la North American Soccer League, la antigua liga de fútbol más importante del país.

## Historia
Fue fundado en el año 1972 en la ciudad de Miami con el nombre Miami Gatos luego de adquirir la franquicia del Washington Darts. En 1973 adoptaron el nombre de Toros y pasaron la mayor parte de su historia jugando en el Miami Orange Bowl hasta que en 1976 se mudaron al Tamiami Park.
El club desapareció en 1976 cuando se mudaron a Fort Lauderdale y pasaron a llamarse Fort Lauderdale Strikers, quienes más tarde se llamarían Minnesota Strickers.

## Palmarés
- NASL: 0
  - Subcampeón: 1

1974
- Títulos Divisionales: 1

1974

## Rivalidades
A partir de 1975 desarrollaron una rivalidad con el Tampa Bay Rowdies, la cual se volvió más fuerte cuando la franquicia se mudó a Fort Lauderdale.

## Jugadores destacados
| - Alain Maca (1972) - Esteban Aránguiz (1974-75) - Leroy DeLeon (1972-1973) | - Jim Holton (1976) - Warren Archibald (1972-76) - Steve David (1974-76) |

## Entrenadores
- Sal DeRosa (1972)
- John Young (1973-1974)[5]
- Greg Myers (1975-1976)[3]
- Ken Furphy (1976-1977)

## Dueños
- John Bilotta (1971-72)
- Joe Robbie (1973-76)
- Angel Lorie, Jr. (Asociado) (1972-75)
- Elizabeth Robbie (Asociada) (1976)

wikiname: eswiki

title: Miami Toros

in_language: es

wikitext:
{{Infobox football club
| nombre = Miami Toros
| nombre completo = Miami Toros
| apodo(s) = ''Toros''
| fundación = 1972
| desaparición = 1976
| estadio = [[Tamiami Park|Tamiami Field]]
| ubicación = [[Miami, Florida]]
| capacidad = 10.000
| propietario = {{bandera|USA}} [[Elizabeth Robbie]]
| presidente = {{bandera|USA}} [[Joe Robbie]]
| entrenador = {{bandera|ENG}} [[Ken Furphy]]
| liga = [[North American Soccer League|NASL Regional Este]]
| temporada = 1976
| posición = 3.º

| pattern_la1 = _whiteline
| pattern_b1  = _vneckwhite
| pattern_ra1 = _whiteline
| pattern_sh1 = _redsides
| pattern_so1 = _3_stripes_red
| leftarm1    = CD1937
| body1       = CD1937
| rightarm1   = CD1937
| shorts1     = FEFEFE
| socks1      = CD1937

| pattern_la2 = _redline
| pattern_b2  = _vneckred
| pattern_ra2 = _redline
| pattern_sh2 = _whitestripes
| pattern_so2 = _3_stripes_white
| leftarm2    = FEFEFE
| body2       = FEFEFE
| rightarm2   = FEFEFE
| shorts2     = CD1937
| socks2      = FEFEFE

| pattern_la3 = _whiteline
| pattern_b3  = _whitestripes3
| pattern_ra3 = _whiteline
| pattern_sh3 = _whitestripes
| pattern_so3 = _3_stripes_white
| leftarm3    = CD1937
| body3       = CD1937
| rightarm3   = CD1937
| shorts3     = CD1937
| socks3      = FEFEFE

}}

Los '''Miami Toros''' fueron un equipo de [[fútbol]] de los [[Estados Unidos]] que alguna vez jugaron en la [[North American Soccer League]], la antigua liga de [[fútbol]] más importante del país.

== Historia ==
Fue fundado en el año 1972 en la ciudad de [[Miami]] con el nombre '''Miami Gatos''' luego de adquirir la franquicia del [[Washington Darts]]. En 1973 adoptaron el nombre de ''Toros'' y pasaron la mayor parte de su historia jugando en el [[Miami Orange Bowl]] hasta que en 1976 se mudaron al [[Tamiami Park]].

El club desapareció en 1976 cuando se mudaron a [[Fort Lauderdale]] y pasaron a llamarse [[Fort Lauderdale Strikers]], quienes más tarde se llamarían [[Minnesota Strickers]].<ref>http://home.comcast.net/~dulyjs/strikers/strikers_history.html</ref>

== Palmarés ==
* '''[[NASL]]: 0'''
** Subcampeón: 1
:: 1974

* '''Títulos Divisionales: 1'''
:: 1974

== Rivalidades ==
A partir de 1975 desarrollaron una rivalidad con el [[Tampa Bay Rowdies]], la cual se volvió más fuerte cuando la franquicia se mudó a [[Fort Lauderdale]].<ref>http://news.google.com/newspapers?nid=1755&dat=19750611&id=yj0gAAAAIBAJ&sjid=AmcEAAAAIBAJ&pg=2129,4457392</ref><ref name="news.google_1">http://news.google.com/newspapers?nid=888&dat=19760726&id=9MNaAAAAIBAJ&sjid=dl0DAAAAIBAJ&pg=4382,2046161</ref><ref>http://mytampabayrowdies.blogspot.com/2013/05/rowdies-press-photos-1975-rowdies-vs.html</ref>

== Jugadores destacados ==
{{AP|Categoría:Futbolistas del Miami Toros}}
{{Columnas}}
* {{bandera|EUA}} [[Alain Maca]] (1972)
* {{bandera|CHI}}  [[Esteban Aránguiz]] (1974-75)
* {{bandera|TRI}} [[Leroy DeLeon]] (1972-1973)
{{Nueva columna}}
* {{bandera|SCO}} [[Jim Holton]] (1976)
* {{bandera|TRI}} [[Warren Archibald]] (1972-76)
* {{bandera|TRI}} [[Steve David]] (1974-76)
{{Final columnas}}

== Entrenadores ==
* {{bandera|USA}} [[Sal DeRosa]] (1972)
* {{bandera|USA}} John Young (1973-1974)<ref>https://www.playmakerstats.com/pessoa.php?id=465982</ref>
* {{bandera|USA}} [[Greg Myers]] (1975-1976)<ref name="news.google_1">http://news.google.com/newspapers?nid=888&dat=19760726&id=9MNaAAAAIBAJ&sjid=dl0DAAAAIBAJ&pg=4382,2046161</ref>
* {{bandera|ENG}} [[Ken Furphy]] (1976-1977)

== Dueños ==
* {{bandera|USA}} [[John Bilotta]] (1971-72)
* {{bandera|USA}} [[Joe Robbie]] (1973-76)
* {{bandera|USA}} [[Angel Lorie, Jr.]] (Asociado) (1972-75)
* {{bandera|USA}} [[Elizabeth Robbie]] (Asociada) (1976)

== Referencias ==
{{listaref}}

{{Control de autoridades}}
[[Categoría:Equipos de fútbol desaparecidos de Estados Unidos]]
[[Categoría:Equipos de fútbol fundados en 1972]]
[[Categoría:Equipos de fútbol desaparecidos en 1976]]
[[Categoría:Clubes y equipos deportivos de Miami]]
[[Categoría:Equipos de la North American Soccer League]]
[[Categoría:Deporte en Estados Unidos en 1972]]
[[Categoría:Deporte en Estados Unidos en 1976]]

title: Datos generales

Nombre: Miami Toros

Apodo(s): Toros

Propietario(s): Elizabeth Robbie

Presidente: Joe Robbie

Entrenador: Ken Furphy

title: Instalaciones

Estadio: Tamiami Field

Ubicación: Miami, Florida

title: Uniforme

Titular: Alternativo · Tercero

title: Última temporada

Liga: NASL Regional Este


text:
# Wilhelm Thomas (Theologe)
Wilhelm Thomas (* 30. März 1896 in Augsburg; † 18. November 1978 in Hildesheim) war ein deutscher lutherischer Theologe.

## Leben
Thomas studierte evangelische Theologie und wurde am 15. Januar 1922 in Augsburg ordiniert. 1922 erhielt er eine Stelle als Hilfspfarrer in Augsburg, 1926 in Marburg-Ockershausen. In Marburg arbeitete er ehrenamtlich als Sekretär von Karl Bernhard Ritter. 1930 wurde er Pfarrer in Bremke. Aus dieser Gemeinde 1934 als Folge des Kirchenkampfs verdrängt, wurde er zur Hilfeleistung bei Landesbischof August Marahrens beurlaubt. 1935 wurde er theologischer  Hilfsarbeiter in der Kanzlei des Landesbischofs und 1943 Pastor an der St.-Jakobi-Kirche in Hildesheim.
Nach dem Zweiten Weltkrieg war Thomas Geschäftsführer der Inneren Mission, ab 1948 Hauptgeschäftsführer des Evangelischen Hilfswerks. 1954 vorübergehend zum Dienst beim Amt für Gemeindedienst beurlaubt, wurde er noch im gleichen Jahr Pfarrer und Superintendent in Wunstorf und 1957 Oberkirchenrat im Landeskirchenamt Hannover. Am 1. Juli 1961 trat er in den Ruhestand.
Thomas war von Anfang an an der Berneuchener Konferenz beteiligt, aus der die Berneuchener Bewegung entstand, arbeitete das Berneuchener Buch mit aus und gehörte mit Ludwig Heitmann, Karl Bernhard Ritter und Wilhelm Stählin zu den Stiftern der Evangelischen Michaelsbruderschaft. Ab 1930 war er Schriftleiter der Jahresbriefe und des Sonntagsbriefes der Berneuchener Bewegung.
Seit seiner Gymnasialzeit in Regensburg geprägt vom Wandervogel und später von der Jugendmusikbewegung  der 1920er Jahre, verfasste er eine Reihe von Liedern und geistlichen Singspielen, die er im Bärenreiter-Verlag veröffentlichte. Bis heute ist er vor allem durch seinen Beitrag zur Wiederentdeckung des Quempas bekannt. 1930 gab er gemeinsam mit Konrad Ameln eine Sammlung alter Weihnachtslieder unter dem Titel Das Quempas-Heft (Bärenreiter-Verlag, Kassel, künstlerisch ausgestaltet von Helmuth Uhrig) heraus, womit Ameln und er das Quempas-Singen neu anregten. Im Evangelischen Gesangbuch (Regionalausgaben Niedersachsen-Bremen und Nordelbien) findet sich seine Nachdichtung Des Tages Glanz erloschen ist des Abendlieds Den lyse dag forgangen er von Hans Christensen Sthen.

## Werke (Auswahl)
- Der Sonntag im frühen Mittelalter. Mit Berücksichtigung der Entstehungsgeschichte des christlichen Dekalogs dargestellt (Göttingen 1929)
- Die Menschwerdung unseres Herrn und Heilands Jesu Christi. Ein Adventbüchlein (Kassel 1933)
- Der Kreuzweg unsers Herrn und Heilands Jesu Christi in drei Andachten begangen (Kassel 1950)
- Lebendige Gemeinde nach dem Neuen Testament und nach Luther (Hannover 1954)

### Als Herausgeber
- mit Konrad Ameln: Geistliche Morgenlieder (Kassel 1927)
- mit Konrad Ameln: Geistliche Abendlieder (Kassel 1930)
- mit Konrad Ameln und Karl Bernhard Ritter: Das Gebet der Tageszeiten (Kassel 1931)
- mit Konrad Ameln: Lieder für das Jahr der Kirche (Kassel 1935)
- Buch der Einkehr (Hannover 1938)
- mit Konrad Ameln und Christhard Mahrenholz: Gottesdienstliche Chorgesänge. Der Hauptgottesdienst (Göttingen 1950)
- mit Edith Thomas: Das Bibeljahr. Andachten für Kinder (Berlin 1964)

wikiname: dewiki

title: Wilhelm Thomas (Theologe)

in_language: de

wikitext:
'''Wilhelm Thomas''' (* [[30. März]] [[1896]] in [[Augsburg]]; † [[18. November]] [[1978]] in [[Hildesheim]]) war ein deutscher lutherischer Theologe.

== Leben ==
Thomas studierte evangelische Theologie und wurde am 15. Januar 1922 in Augsburg [[Ordination|ordiniert]]. 1922 erhielt er eine Stelle als Hilfspfarrer in Augsburg, 1926 in [[Ockershausen|Marburg-Ockershausen]]. In [[Marburg]] arbeitete er ehrenamtlich als Sekretär von [[Karl Bernhard Ritter]]. 1930 wurde er Pfarrer in [[Bremke (Gleichen)|Bremke]]. Aus dieser Gemeinde 1934 als Folge des [[Kirchenkampf]]s verdrängt, wurde er zur Hilfeleistung bei Landesbischof [[August Marahrens]] beurlaubt. 1935 wurde er theologischer  Hilfsarbeiter in der Kanzlei des Landesbischofs und 1943 Pastor an der [[St. Jakobi (Hildesheim)|St.-Jakobi-Kirche]] in Hildesheim.

Nach dem Zweiten Weltkrieg war Thomas Geschäftsführer der [[Innere Mission|Inneren Mission]], ab 1948 Hauptgeschäftsführer des [[Evangelisches Hilfswerk|Evangelischen Hilfswerks]]. 1954 vorübergehend zum Dienst beim [[Evangelisch-lutherische Landeskirche Hannovers#Service Agentur der Evangelisch-lutherischen Landeskirche Hannovers|Amt für Gemeindedienst]] beurlaubt, wurde er noch im gleichen Jahr Pfarrer und Superintendent in [[Wunstorf]] und 1957 Oberkirchenrat im [[Landeskirchenamt Hannover]]. Am 1. Juli 1961 trat er in den Ruhestand.

Thomas war von Anfang an an der ''Berneuchener Konferenz'' beteiligt, aus der die [[Berneuchener Bewegung]] entstand, arbeitete das ''Berneuchener Buch'' mit aus und gehörte mit [[Ludwig Heitmann]], [[Karl Bernhard Ritter]] und [[Wilhelm Stählin]] zu den Stiftern der ''Evangelischen Michaelsbruderschaft''. Ab 1930 war er Schriftleiter der ''Jahresbriefe'' und des ''Sonntagsbriefes'' der Berneuchener Bewegung.<ref>Hans Carl von Haebler: ''Geschichte der Evangelischen Michaelsbruderschaft von ihren Anfängen bis zum Gesamtkonvent 1967.'' Hrsg. im Auftrag der Evangelischen Michaelsbruderschaft, Marburg 1975, S. 171</ref>

Seit seiner Gymnasialzeit in Regensburg geprägt vom [[Wandervogel]] und später von der [[Jugendmusikbewegung ]] der 1920er Jahre, verfasste er eine Reihe von Liedern und geistlichen Singspielen, die er im [[Bärenreiter-Verlag]] veröffentlichte. Bis heute ist er vor allem durch seinen Beitrag zur Wiederentdeckung des [[Quempas]] bekannt. 1930 gab er gemeinsam mit [[Konrad Ameln]] eine Sammlung alter Weihnachtslieder unter dem Titel ''Das Quempas-Heft'' (Bärenreiter-Verlag, Kassel, künstlerisch ausgestaltet von [[Helmuth Uhrig]]) heraus, womit Ameln und er das Quempas-Singen neu anregten. Im [[Evangelisches Gesangbuch|Evangelischen Gesangbuch]] (Regionalausgaben Niedersachsen-Bremen und Nordelbien) findet sich seine Nachdichtung ''Des Tages Glanz erloschen ist'' des Abendlieds ''Den lyse dag forgangen er'' von [[Hans Christensen Sthen]].

== Werke (Auswahl) ==
* ''Der Sonntag im frühen Mittelalter. Mit Berücksichtigung der Entstehungsgeschichte des christlichen Dekalogs dargestellt'' (Göttingen 1929)
* ''Die Menschwerdung unseres Herrn und Heilands Jesu Christi. Ein Adventbüchlein'' (Kassel 1933)
* ''Der Kreuzweg unsers Herrn und Heilands Jesu Christi in drei Andachten begangen'' (Kassel 1950)
* ''Lebendige Gemeinde nach dem Neuen Testament und nach Luther'' (Hannover 1954)

=== Als Herausgeber ===
* mit Konrad Ameln: ''Geistliche Morgenlieder'' (Kassel 1927)
* mit Konrad Ameln: ''Geistliche Abendlieder'' (Kassel 1930)
* mit Konrad Ameln und Karl Bernhard Ritter: ''Das Gebet der Tageszeiten'' (Kassel 1931)
* mit Konrad Ameln: ''Lieder für das Jahr der Kirche'' (Kassel 1935)
* ''Buch der Einkehr'' (Hannover 1938)
* mit Konrad Ameln und [[Christhard Mahrenholz]]: ''Gottesdienstliche Chorgesänge. Der Hauptgottesdienst'' (Göttingen 1950)
* mit Edith Thomas: ''Das Bibeljahr. Andachten für Kinder'' (Berlin 1964)

== Literatur ==
* Kirchliches Amtsblatt für die Evangelisch-lutherische Landeskirche Hannovers 17/1978. S. 173
* Herbert Naglatzki (Hg.): ''Wilhelm Thomas 1896–1978. Zu seinem 100. Geburtstag. Sein Dienst für die Kirche aus den Wurzeln Berneuchens und der Evangelischen Michaelsbruderschaft''. Hermannsburg 1996.
* {{BBKL|archiveurl=https://web.archive.org/web/20110417210850/http://www.bautz.de/bbkl/t/thomas_w.shtml |autor=[[Heinz Grosch]], Johannes Thomas|artikel=THOMAS, Wilhelm|band=29|spalten=1425-1433}}

== Weblinks ==
* {{DNB-Portal|133006565|NAME=Wilhelm Thomas}}

== Einzelnachweise ==
<references />

{{Normdaten|TYP=p|GND=133006565|LCCN=no/2010/38409|VIAF=227920237}}

{{SORTIERUNG:Thomas, Wilhelm}}
[[Kategorie:Lutherischer Theologe (20. Jahrhundert)]]
[[Kategorie:Person (Evangelisch-lutherische Landeskirche Hannovers)]]
[[Kategorie:Person (Diakonie)]]
[[Kategorie:Kirchenlieddichter]]
[[Kategorie:Deutscher]]
[[Kategorie:Geboren 1896]]
[[Kategorie:Gestorben 1978]]
[[Kategorie:Mann]]

{{Personendaten
|NAME=Thomas, Wilhelm
|ALTERNATIVNAMEN=
|KURZBESCHREIBUNG=deutscher lutherischer Theologe
|GEBURTSDATUM=30. März 1896
|GEBURTSORT=[[Augsburg]]
|STERBEDATUM=18. November 1978
|STERBEORT=[[Hildesheim]]
}}


text:
# Joseph A. Doorley Jr.
Joseph  Aloysius  Doorley Jr. (October 12, 1930 – July 31, 2022) was an American lawyer and politician who served as mayor of Providence, Rhode Island, from 1965 to 1975. At the time of his election, he was the youngest mayor in the city's history. Doorley served as mayor during a time of economic decline and civil unrest.

## Early life
Joseph  Aloysius  Doorley,  Jr., was born in the Mount Pleasant section of Providence, Rhode Island, on  October 12, 1930, to Joseph A. Doorley, Sr., and Nora Cannon Doorley. Doorley's father was a Providence city fireman, and Roman Catholic. Joseph Jr. attended the parish school of Blessed Sacrament Church and was a member of the boys choir there. His mother died in March 1936.
Doorley graduated from LaSalle Academy in 1949 and graduated 'cum laude' from University of Notre Dame. From 1953 to 1955, Doorley  taught civics, algebra, and English full-time at his alma mater, LaSalle Academy. Starting in 1955, he taught days at LaSalle while commuting to Boston College Law School to take night classes.
Shortly after opening his law practice, Doorley served on the staff of Governor John A. Notte Jr. Doorley served on the Providence City Council starting in 1962.

## Mayor of Providence
Doorley came into the mayorship after Rhode Island's Democratic political machine broke with mayor Walter H. Reynolds and put its support behind the young councilman and lawyer. Doorley beat Republican opponent Charles A. Kilvert by a wide margin. At the time he was inaugurated on January 4, 1965, he was the youngest mayor in the history of the city of Providence.
Doorley was a rising star in the Democratic Party and in 1970 he ran for national party chairman. Providence under Doorley early years office was one of the first cities to join the federal Model Cities Program and integrate its schools. Doorley became known for his frugal management style. Doorley's cost-cutting measures earned him the nickname "No Dough Joe". He was widely expected to run for higher office.
However, Doorley's time as mayor was also marked by desperate economic troubles. Following World War II, the city's population fell from 248,000 to 179,000 as people moved from Providence to the suburbs. Many large downtown department stores closed, and urban renewal money from President Lyndon Johnson's Great Society program eventually ran out.
Some of Doorley's accomplishments as mayor included:
- Constructed four high-rise towers for the Providence Housing Authority[3]
- Pushed for fair-housing laws and antipoverty programs.[4]
- Built a 30-story Hospital Trust Tower[3]
- Built a $28 million Ambulatory Patient Care building for Rhode Island Hospital[3]

In 1969, after a concert by Sly and the Family Stone at the Rhode Island Auditorium was followed by a riot, Doorley banned all rock concerts in Providence; the ban only lasted for a few months. Ironically, after the Civic Center was built a few years later, Doorley needed to encourage rock concerts to come to Providence.

### Civic Center
The signature achievement of Doorley's tenure was the Providence Civic Center. After voters refused a statewide bond issue in 1968 to pay for a civic center, Doorley pushed for a special referendum in Providence in 1969, which passed. When more money was needed, Dooley pushed for another referendum in 1971. The Civic Center was so closely associated with Doorley that the press called it "Doorley's Dream". The Center became a focus of a corruption investigation in 1973. The director of the Center was convicted of soliciting a $1,000 bribe from a concert promoter. The lead investigator for this case was assistant attorney general Vincent "Buddy" Cianci, who used the case as a platform to run for mayor against Doorley on an anti-corruption platform.
By 1973, Doorley had lost favor with the state Democratic Party leaders, as the Democratic City Committee refused to endorse his 1974 bid for re-election. Doorley faced three Democratic challengers in the primary, winning by about 2,000 votes. Many of the dissatisfied anti-Doorley Democrats defected to support Republican Cianci, helping him win the 1974 mayoral election.

## Later life
In 1978, Doorley ran for Governor of Rhode Island as an independent, challenging incumbent Democrat J. Joseph Garrahy. Doorley would receive just over 6% of the vote as Garrahy would be re-elected in a landslide.
Later in life, Doorley moved to Pompano Beach, Florida, but subsequently returned to Rhode Island, living in Narragansett. He was married to Marilyn Joan Donnelly until her death in 2010. He had six children from a former marriage with Claire Walsh.
June 11, 2012, was declared "Joe Doorley Day" by the Rhode Island General Assembly  and a municipal complex at 444 Westminster Street was named in his honor.
Doorley died at his home in Narrgansett on July 31, 2022, at the age of 91.

wikiname: enwiki

title: Joseph A. Doorley Jr.

in_language: en

wikitext:
{{Short description|American politician (1930–2022)}}
{{Use mdy dates|date=August 2022}}
{{Use American English|date=July 2022}}
{{Infobox officeholder
| name               = Joseph A. Doorley Jr.
| image              = Joseph A. Doorley, Jr. Providence Mayor.jpg
| office             = 31st [[List of mayors of Providence, Rhode Island|Mayor of Providence]]
| term_start         = January 5, 1965
| term_end           = January 6, 1975
| predecessor        = [[Walter H. Reynolds]]
| successor          = [[Vincent A. Cianci Jr.]]
| office1            = Member of the [[Providence City Council]]
| term_start1        = January 1963
| term_end1          = January 5, 1965
| predecessor1       =
| successor1         =
| birth_name         = Joseph Aloysius Doorley Jr.
| birth_date         = {{Birth date|1930|10|12}}
| birth_place        = [[Providence, Rhode Island]], U.S.
| death_date         = {{Death date and age|2022|7|31|1930|10|12}}
| death_place        = [[Narragansett, Rhode Island]], U.S.
| party              = [[Democratic Party (United States)|Democratic]]
| spouse             = {{Marriage|Claire Walsh|1953||reason=divorced}}{{Marriage|Marilyn Joan Donnelly||2010|end=died}}
| children           = 6
| residence          =
| education         = {{Plainlist|
*[[University of Notre Dame]] ([[Bachelor of Arts|AB]])
*[[Boston College]] ([[Juris Doctor|JD]])
}}
}}

'''Joseph  Aloysius  Doorley Jr.''' (October 12, 1930 – July 31, 2022) was an American lawyer and politician who served as mayor of [[Providence, Rhode Island]], from 1965 to 1975. At the time of his election, he was the youngest mayor in the city's history. Doorley served as mayor during a time of economic decline and civil unrest.

==Early life==
Joseph  Aloysius  Doorley,  Jr., was born in the Mount Pleasant section of Providence, Rhode Island, on  October 12, 1930, to Joseph A. Doorley, Sr., and Nora Cannon Doorley.<ref name=Antonucci /> Doorley's father was a Providence city fireman, and [[Roman Catholic]].<ref name=Antonucci /> Joseph Jr. attended the parish school of Blessed Sacrament Church and was a member of the boys choir there.<ref name=Antonucci /> His mother died in March 1936.<ref name=Antonucci />

Doorley graduated from [[La Salle Academy (Rhode Island)|LaSalle Academy]] in 1949<ref name=Antonucci /> and graduated 'cum laude' from [[University of Notre Dame]].<ref name=SenateResolution /> From 1953 to 1955, Doorley  taught civics, algebra, and English full-time at his alma mater, LaSalle Academy.<ref name=Antonucci /> Starting in 1955, he taught days at LaSalle while commuting to [[Boston College Law School]] to take night classes.<ref name=Antonucci />

Shortly after opening his law practice, Doorley served on the staff of Governor [[John A. Notte Jr.]] Doorley served on the Providence City Council starting in 1962.<ref name=City /><ref name=SenateResolution />

==Mayor of Providence==
Doorley came into the mayorship after Rhode Island's Democratic political machine broke with mayor [[Walter H. Reynolds]] and put its support behind the young councilman and lawyer.<ref name="Stanton2" /> Doorley beat Republican opponent Charles A. Kilvert by a wide margin.<ref name=City /> At the time he was inaugurated on January 4, 1965, he was the youngest mayor in the history of the city of Providence.<ref name=Antonucci />

Doorley was a rising star in the [[Democratic Party (United States)|Democratic Party]] and in 1970 he ran for national party chairman. Providence under Doorley early years office was one of the first cities to join the federal [[Model Cities Program]] and integrate its schools.<ref name="Stanton2" /> Doorley became known for his frugal management style.<ref name=City /> Doorley's cost-cutting measures earned him the nickname "No Dough Joe".<ref name=SenateResolution /> He was widely expected to run for higher office.

However, Doorley's time as mayor was also marked by desperate economic troubles. Following [[World War II]], the city's population fell from 248,000 to 179,000 as people moved from Providence to the suburbs.<ref name="Stanton2" /> Many large downtown department stores closed, and urban renewal money from President [[Lyndon Johnson]]'s [[Great Society]] program eventually ran out.<ref name="Stanton2" />

Some of Doorley's accomplishments as mayor included:
*Constructed four high-rise towers for the Providence Housing Authority<ref name=City />
*Pushed for fair-housing laws and antipoverty programs.<ref name="Stanton2" />
*Built a 30-story Hospital Trust Tower<ref name=City />
*Built a $28 million Ambulatory Patient Care building for [[Rhode Island Hospital]]<ref name=City />

In 1969, after a concert by [[Sly and the Family Stone]] at the [[Rhode Island Auditorium]] was followed by a riot, Doorley banned all rock concerts in Providence; the ban only lasted for a few months. Ironically, after the Civic Center was built a few years later, Doorley needed to encourage rock concerts to come to Providence.<ref name="StantonPOP">{{cite book|last1=Stanton|first1=Mike|title=The Prince of Providence|date=2003|publisher=Random House|location=New York|pages=29, 32}}</ref>

===Civic Center===
The signature achievement of Doorley's tenure was the [[Providence Civic Center]].<ref name=City /> After voters refused a statewide bond issue in 1968 to pay for a civic center, Doorley pushed for a special referendum in Providence in 1969, which passed.<ref name="Leazes">{{cite book|last1=Leazes|first1=Francis J|title=Providence, the Renaissance City|date=2004|publisher=UPNE|pages=60–61|url=https://books.google.com/books?id=XKrdcn_xcIcC&q=providence+voters+reject+civic+center&pg=PA61|access-date=November 22, 2016|isbn=978-1-55553-604-6}}</ref> When more money was needed, Dooley pushed for another referendum in 1971.<ref name="Leazes" /> The Civic Center was so closely associated with Doorley that the press called it "Doorley's Dream".<ref>{{cite web|title=Mayors of the City of Providence|url=http://www.providenceri.com/CityHall/mayors8.html|website=City of Providence|accessdate=November 22, 2016}}</ref><ref name="Stanton2" /> The Center became a focus of a corruption investigation in 1973. The director of the Center was convicted of soliciting a $1,000 bribe from a concert promoter.<ref name="Stanton2" /> The lead investigator for this case was assistant attorney general [[Buddy Cianci|Vincent "Buddy" Cianci]], who used the case as a platform to run for mayor against Doorley on an anti-corruption platform.<ref name="Stanton2" />

By 1973, Doorley had lost favor with the state Democratic Party leaders, as the Democratic City Committee refused to endorse his 1974 bid for re-election.<ref name="Stanton2" /> Doorley faced three Democratic challengers in the primary, winning by about 2,000 votes. Many of the dissatisfied anti-Doorley Democrats defected to support Republican Cianci, helping him win the 1974 mayoral election.<ref name="Stanton2" />

==Later life==
In [[1978 Rhode Island gubernatorial election|1978]], Doorley ran for [[Governor of Rhode Island]] as an independent, challenging incumbent Democrat [[J. Joseph Garrahy]]. Doorley would receive just over 6% of the vote as Garrahy would be re-elected in a landslide.<ref>{{cite web |title=General Election November 7, 1978 |url=https://elections.ri.gov/elections/results/1978/ |access-date=May 19, 2025 |publisher=Elections.ri.gov}}</ref>

Later in life, Doorley moved to [[Pompano Beach, Florida]], but subsequently returned to Rhode Island, living in [[Narragansett, Rhode Island|Narragansett]].<ref name="City" /><ref name="obit" /> He was married to Marilyn Joan Donnelly until her death in 2010.<ref>{{cite web|url=https://www.legacy.com/us/obituaries/pressofatlanticcity/name/marilyn-doorley-obituary?pid=144084817|title=Marilyn Doorley obituary|publisher=Legacy|accessdate=August 2, 2022}}</ref> He had six children from a former marriage with Claire Walsh.<ref name="obit" /><ref name="Antonucci" />

June 11, 2012, was declared "Joe Doorley Day" by the [[Rhode Island General Assembly]]<ref name=SenateResolution />  and a municipal complex at 444 Westminster Street was named in his honor.<ref name=City />

Doorley died at his home in Narrgansett on July 31, 2022, at the age of 91.<ref name=obit>{{cite news|url =https://www.golocalprov.com/obituaries/official-obituary-former-mayor-of-providence-joseph-a.-doorley-jr.dies-at-9|title = Former Providence Mayor Doorley Dies at 91|work = GoLocal Prov|date = August 2, 2022|accessdate = August 2, 2022}}</ref>

==References==
{{reflist|refs=
<ref name=SenateResolution>{{cite web|title=Senate Resolution Honoring Joseph A. Doorley, Jr., For His Significant Contributions to the People of The City Of Providence And The State Of Rhode Island|url=http://webserver.rilin.state.ri.us/BillText12/SenateText12/S3047.htm|publisher=STATE OF RHODE ISLAND|accessdate=December 26, 2016|date=January 2012}}</ref>
<ref name=City>{{cite web|title=Joseph A. Doorley Honored In Ceremony Dedicating Municipal Complex to Longtime Mayor|url=https://www.providenceri.com/mayor/joseph-a-doorley-honored-in-ceremony-dedicating|website=Office of Mayor Jorge O. Elorza|accessdate=November 22, 2016|date=June 11, 2012}}</ref>
<ref name="Stanton2">{{cite news|last1=Stanton|first1=Mike|title=A Providence civics lesson|url=http://www.providencejournal.com/news/20140626/providence-civics-lesson|accessdate=November 22, 2016|publisher=The Providence Journal|date=December 9, 2002}}</ref>
<ref name=Antonucci>{{cite journal|last1=Antonucci|first1=Carl|title=Machine Politics and Urban Renewal in Providence, Rhode Island: The Era of Mayor Joseph A. Doorley, Jr., 1965–74|url=https://digitalcommons.providence.edu/history_dissertations_theses/4/|journal=History & Classics Dissertations and Masters Theses|accessdate=December 26, 2016|date=January 1, 2012}}</ref>
}}
{{Mayors of Providence, Rhode Island}}

{{DEFAULTSORT:Doorley, Joseph A. Jr.}}
[[Category:1930 births]]
[[Category:2022 deaths]]
[[Category:20th-century American lawyers]]
[[Category:20th-century mayors of places in Rhode Island]]
[[Category:21st-century American lawyers]]
[[Category:American people of Irish descent]]
[[Category:Boston College Law School alumni]]
[[Category:La Salle Academy alumni]]
[[Category:Mayors of Providence, Rhode Island]]
[[Category:People from Narragansett, Rhode Island]]
[[Category:Politicians from Washington County, Rhode Island]]
[[Category:Politicians from Providence, Rhode Island]]
[[Category:Providence City Council members]]
[[Category:Rhode Island Democrats]]
[[Category:University of Notre Dame alumni]]

title: 31st Mayor of Providence

31st Mayor of Providence: In office · January 5, 1965 – January 6, 1975

Preceded by: Walter H. Reynolds

Succeeded by: Vincent A. Cianci Jr.

title: Member of the Providence City Council

Member of the Providence City Council: In office · January 1963 – January 5, 1965

title: Personal details

Born: Joseph Aloysius Doorley Jr. · October 12, 1930 · Providence, Rhode Island, U.S.

Died: July 31, 2022 (aged 91) · Narragansett, Rhode Island, U.S.

Political party: Democratic

Spouse: Claire Walsh  (m. 1953, divorced) Marilyn Joan Donnelly  (died 2010)

Education: - University of Notre Dame (AB) - Boston College (JD)


text:
# Bahnstrecke Greußen West–Keula
|                                                                                |                      |                                               |                                               |
| Streckennummer (DB):                                                                                | 6719                 |                                               |                                               |
| Kursbuchstrecke:                                                                                | 159m (1934)          |                                               |                                               |
| Streckenlänge:                                                                                | 37,1 km              |                                               |                                               |
| Spurweite:                                                                                | 1435 mm (Normalspur) |                                               |                                               |
|                                                                                |                      |                                               |                                               |
| \| \| \| \| \| \| \| \| Verbindungsgleis zum Bahnhof Greußen \| \| \| \| 0,0 \| Greußen West \| 163 m \| \| \| 1,4 \| Westgreußen \| Westgreußen \| \| \| 6,2 \| Rohnstedt \| 268 m \| \| \| \| Abzweig zur Langensalzaer Kleinbahn (geplant) \| \| \| \| 8,7 \| Großenehrich \| Großenehrich \| \| \| 11,5 \| Großenehrich West (bis 1952 Wenigenehrich) \| Großenehrich West (bis 1952 Wenigenehrich) \| \| \| 14,1 \| Abtsbessingen-Bellstedt \| Abtsbessingen-Bellstedt \| \| \| 16,5 \| Rockstedt \| Rockstedt \| \| \| \| Helbe \| \| \| \| \| von Hohenebra \| \| \| \| 17,9 \| Ebeleben \| 237 m \| \| \| \| Bundesstraße 249 \| \| \| \| 18,8 \| Ebeleben Stadt (bis 1929) \| Ebeleben Stadt (bis 1929) \| \| \| \| nach Mühlhausen \| \| \| \| \| von Ebeleben (neuer Bahnhof) \| \| \| \| 19,8 \| Helbe \| Helbe \| \| \| 20,0 \| L 1032 \| L 1032 \| \| \| 21,0 \| Ende der Betriebsstrecke \| Ende der Betriebsstrecke \| \| \| 21,1 \| Holzsußra \| Holzsußra \| \| \| 25,0 \| Kleinbrüchter \| Kleinbrüchter \| \| \| 25,1 \| K 4 \| K 4 \| \| \| 27,7 \| Urbach (Thür) \| Urbach (Thür) \| \| \| \| Anschluss Schacht Volkenroda \| \| \| \| 30,6 \| Menteroda \| Menteroda \| \| \| 31,9 \| Holzthaleben \| 426 m \| \| \| 37,1 \| Keula \| Keula \| |                      |                                               |                                               |
|                                                                                |                      |                                               |                                               |
| Abzweig geradeaus und nach rechts (Strecke außer Betrieb)                                                                                |                      | Verbindungsgleis zum Bahnhof Greußen          | Verbindungsgleis zum Bahnhof Greußen          |
| Bahnhof (Strecke außer Betrieb)                                                                                | 0,0                  | Greußen West                                  | 163 m                                         |
| Haltepunkt / Haltestelle (Strecke außer Betrieb)                                                                                | 1,4                  | Westgreußen                                   | Westgreußen                                   |
| Bahnhof (Strecke außer Betrieb)                                                                                | 6,2                  | Rohnstedt                                     | 268 m                                         |
| Abzweig geradeaus und nach links (Strecke außer Betrieb)                                                                                |                      | Abzweig zur Langensalzaer Kleinbahn (geplant) | Abzweig zur Langensalzaer Kleinbahn (geplant) |
| Bahnhof (Strecke außer Betrieb)                                                                                | 8,7                  | Großenehrich                                  | Großenehrich                                  |
| Bahnhof (Strecke außer Betrieb)                                                                                | 11,5                 | Großenehrich West (bis 1952 Wenigenehrich)    | Großenehrich West (bis 1952 Wenigenehrich)    |
| Bahnhof (Strecke außer Betrieb)                                                                                | 14,1                 | Abtsbessingen-Bellstedt                       | Abtsbessingen-Bellstedt                       |
| Bahnhof (Strecke außer Betrieb)                                                                                | 16,5                 | Rockstedt                                     | Rockstedt                                     |
| Brücke über Wasserlauf (Strecke außer Betrieb)                                                                                |                      | Helbe                                         | Helbe                                         |
| Abzweig geradeaus und von rechts (Strecke außer Betrieb)                                                                                |                      | von Hohenebra                                 | von Hohenebra                                 |
| Bahnhof (Strecke außer Betrieb)                                                                                | 17,9                 | Ebeleben                                      | 237 m                                         |
| Bahnübergang (Strecke außer Betrieb)                                                                                |                      | Bundesstraße 249                              | Bundesstraße 249                              |
| Haltepunkt / Haltestelle (Strecke außer Betrieb)                                                                                | 18,8                 | Ebeleben Stadt (bis 1929)                     | Ebeleben Stadt (bis 1929)                     |
| Abzweig geradeaus und nach links (Strecke außer Betrieb)                                                                                |                      | nach Mühlhausen                               | nach Mühlhausen                               |
| Abzweig ehemals geradeaus und von rechts                                                                                |                      | von Ebeleben (neuer Bahnhof)                  | von Ebeleben (neuer Bahnhof)                  |
| Brücke über Wasserlauf                                                                                | 19,8                 | Helbe                                         | Helbe                                         |
| Bahnübergang                                                                                | 20,0                 | L 1032                                        | L 1032                                        |
| Kilometer-Wechsel                                                                                | 21,0                 | Ende der Betriebsstrecke                      | Ende der Betriebsstrecke                      |
| ehemaliger Haltepunkt / Haltestelle                                                                                | 21,1                 | Holzsußra                                     | Holzsußra                                     |
| ehemaliger Bahnhof                                                                                | 25,0                 | Kleinbrüchter                                 | Kleinbrüchter                                 |
| Bahnübergang                                                                                | 25,1                 | K 4                                           | K 4                                           |
| ehemaliger Bahnhof                                                                                | 27,7                 | Urbach (Thür)                                 | Urbach (Thür)                                 |
| Abzweig geradeaus und ehemals von links                                                                                |                      | Anschluss Schacht Volkenroda                  | Anschluss Schacht Volkenroda                  |
| ehemaliger Betriebs-/Güterbahnhof Strecke ab hier außer Betrieb                                                                                | 30,6                 | Menteroda                                     | Menteroda                                     |
| Bahnhof (Strecke außer Betrieb)                                                                                | 31,9                 | Holzthaleben                                  | 426 m                                         |
| Kopfbahnhof Streckenende (Strecke außer Betrieb)                                                                                | 37,1                 | Keula                                         | Keula                                         |

Die Bahnstrecke Greußen West–Keula ist eine Nebenbahn in Thüringen, die ursprünglich durch die Greußen-Ebeleben-Keulaer Eisenbahn (GEKE) erbaut und betrieben wurde. Sie zweigte in Greußen von der Bahnstrecke Wolkramshausen–Erfurt ab und führte über Ebeleben nach Keula.

## Geschichte
Ebeleben erhielt mit dem Bau der Hohenebra-Ebelebener Eisenbahn Bahnanschluss. Ab dem 1. Juni 1897 stellte aus westlicher Richtung die Bahnstrecke Ebeleben–Mühlhausen, die zum Lenz-Konzern gehörte, die Verbindung von der preußischen Stadt Mühlhausen/Thüringen nach Ebeleben her. Hier entstand alsbald ein kleiner Bahnknotenpunkt, als am 1. Oktober 1901 im Auftrag des Fürstentums eine weitere Bahnlinie eröffnet und von Anfang an durch die Centralverwaltung für Sekundärbahnen H. Bachstein GmbH betrieben wurde. Sie führte vom Bahnhof Greußen, der – wie Hohenebra – an der Nordhausen-Erfurter Bahn liegt, in nordwestlicher Richtung über Ebeleben bis nach Keula am Rande des Dün. Sie war fast 38 km lang. In den Krisenzeiten nach dem Ersten Weltkrieg wurde sie 1924 ein Teil der von Bachstein geschaffenen Thüringischen Eisenbahn-AG. Neben der Beförderung landwirtschaftlicher Produkte war der Anschluss von Kaligruben bei Menteroda von großer Bedeutung für die Bahn.
Ein Lückenschluss im Bahnhof Rohnstedt mit der Langensalzaer Kleinbahn, der in den 1920 Jahren vorgesehen war, kam nie zustande.
Die Bahn wurde mit der Hohenebra-Ebelebener Eisenbahn durch die Firma Bachstein in einer Betriebsgemeinschaft mit der Bahnverwaltung in Ebeleben zusammengefasst. Diese bestand bis 1946, als das Land Thüringen diese Privatbahnen enteignete und sie später der Deutschen Reichsbahn unterstellte. Der Personenverkehr wurde am 25. Juni 1968 schon zwischen Greußen und Ebeleben eingestellt, am 30. November 1969 auch von hier nach Keula. Die Strecke Greußen–Ebeleben wurde abgebaut, die anderen Strecken werden zurzeit nicht mehr befahren. Zwischen Menteroda und Keula wurde die Strecke schon vor etlichen Jahren abgebaut. Die verbliebene Strecke Ebeleben–Menteroda ist seit dem 31. März 2005 laut Eisenbahn-Bundesamt stillgelegt, wird aber als Privatanschlussgleis weiter betrieben. Sie ist seit 2005 im Besitz des Kyffhäuserkreises und in Verwaltung der RbT Regiobahn Thüringen – inzwischen auch im Besitz derselben.
Die Strecke zwischen Holzsußra und Menteroda ist ohne Verkehr und betrieblich gesperrt. Zwischen Holzsußra und Ebeleben werden Güterwagen abgestellt. Im Sommer 2009 sowie im Herbst 2017 setzten sich während eines Sturmes einige abgestellte Güterwagen in Bewegung und entgleisten am Bahnübergang bei Wiedermuth.

title: Bahnstrecke Greußen West–Keula

wikitext:
{| class="wikitable float-right"
{{BS-header|Greußen West–Keula}}
{{BS-daten
| DE-KBS=
| DE-STRECKENNR= 6719
| LÄNGE= 37,1
| SPURWEITE= 1435
| NEIGUNG=
| RADIUS=
| V-MAX=
| BILDPFAD_FOTO=
| PIXEL_FOTO=
| TEXT_FOTO=
| BILDPFAD_KARTE= Greussenebeleben.jpg
| PIXEL_KARTE= 270px
| TEXT_KARTE=
|KBS=159m <small>(1934)</small>}}
{{BS-table}}
{{BSe|xENDEa|||}}
{{BSe|xABZgr|||[[Bahnstrecke Wolkramshausen–Erfurt|Verbindungsgleis zum Bahnhof Greußen]]}}
{{BSe|xBHF|0,0|[[Greußen]] West||163 m|}}
{{BSe|xHST|1,4|[[Westgreußen]]}}
{{BSe|xBHF|6,2|[[Rohnstedt]]||268 m}}
{{BSe|xABZgl|||Abzweig zur [[Langensalzaer Kleinbahn]] (geplant)}}
{{BSe|xBHF|8,7|[[Großenehrich]]}}
{{BSe|xBHF|11,5|[[Wenigenehrich|Großenehrich West]]|(bis 1952 Wenigenehrich)}}
{{BSe|xBHF|14,1|[[Abtsbessingen]]-[[Bellstedt]]}}
{{BSe|xBHF|16,5|[[Rockstedt]]}}
{{BS|exWBRÜCKE1|||[[Helbe]]|}}
{{BSe|xABZg+r|||[[Bahnstrecke Hohenebra–Ebeleben|von Hohenebra]]}}
{{BSe|xBHF|17,9|[[Ebeleben]]||237 m}}
{{BSe|xBUE|||[[Bundesstraße 249]]}}
{{BSe|xHST|18,8|Ebeleben Stadt|(bis 1929)}}
{{BSe|xABZgl|||[[Bahnstrecke Ebeleben–Mühlhausen|nach Mühlhausen]]}}
{{BS|xABZg+r|||[[Bahnstrecke Hohenebra–Ebeleben|von Ebeleben (neuer Bahnhof)]]}}
{{BS|WBRÜCKE1|19,8||[[Helbe]]|}}
{{BS|BUE|20,0||L 1032}}
{{BS|KMW|21,0||Ende der Betriebsstrecke}}
{{BSe|HST|21,1|[[Holzsußra]]}}
{{BSe|BHF|25,0|[[Kleinbrüchter]]}}
{{BS|BUE|25,1||K 4}}
{{BSe|BHF|27,7|[[Urbach (Unstruttal)|Urbach (Thür)]]}}
{{BSe|ABZg+nl|||Anschluss Schacht [[Volkenroda]]}}
{{BSe|KDSTxe|30,6|[[Menteroda]]}}
{{BSe|xBHF|31,9|[[Holzthaleben]]||426 m}}
{{BSe|xKBHFe|37,1|[[Keula (Helbedündorf)|Keula]]}}
|}
|}

Die '''Bahnstrecke Greußen West–Keula''' ist eine [[Nebenbahn]] in [[Thüringen]], die ursprünglich durch die ''Greußen-Ebeleben-Keulaer Eisenbahn'' (GEKE) erbaut und betrieben wurde. Sie zweigte in [[Greußen]] von der [[Bahnstrecke Wolkramshausen–Erfurt]] ab und führte über [[Ebeleben]] nach [[Keula (Helbedündorf)|Keula]].

== Geschichte ==

[[Ebeleben]] erhielt mit dem Bau der [[Hohenebra-Ebelebener Eisenbahn]] Bahnanschluss. Ab dem 1. Juni 1897 stellte aus westlicher Richtung die [[Bahnstrecke Ebeleben–Mühlhausen]], die zum [[Lenz & Co.|Lenz-Konzern]] gehörte, die Verbindung von der preußischen Stadt [[Mühlhausen/Thüringen]] nach Ebeleben her. Hier entstand alsbald ein kleiner Bahnknotenpunkt, als am 1. Oktober 1901 im Auftrag des Fürstentums eine weitere Bahnlinie eröffnet und von Anfang an durch die Centralverwaltung für Sekundärbahnen H. Bachstein GmbH betrieben wurde. Sie führte vom Bahnhof [[Greußen]], der – wie [[Hohenebra]] – an der [[Bahnstrecke Wolkramshausen–Erfurt|Nordhausen-Erfurter Bahn]] liegt, in nordwestlicher Richtung über Ebeleben bis nach [[Keula (Helbedündorf)|Keula]] am Rande des [[Dün]]. Sie war fast 38 km lang. In den Krisenzeiten nach dem Ersten Weltkrieg wurde sie 1924 ein Teil der von Bachstein geschaffenen [[Thüringische Eisenbahn-AG|Thüringischen Eisenbahn-AG]]. Neben der Beförderung landwirtschaftlicher Produkte war der Anschluss von Kaligruben bei [[Menteroda]] von großer Bedeutung für die Bahn.

Ein Lückenschluss im Bahnhof [[Rohnstedt]] mit der [[Bahnstrecke Bad Langensalza–Haussömmern|Langensalzaer Kleinbahn]], der in den 1920 Jahren vorgesehen war, kam nie zustande.

Die Bahn wurde mit der Hohenebra-Ebelebener Eisenbahn durch die Firma Bachstein in einer Betriebsgemeinschaft mit der Bahnverwaltung in Ebeleben zusammengefasst. Diese bestand bis 1946, als das Land Thüringen diese Privatbahnen enteignete und sie später der Deutschen Reichsbahn unterstellte. Der Personenverkehr wurde am 25. Juni 1968 schon zwischen Greußen und Ebeleben eingestellt, am 30. November 1969 auch von hier nach Keula. Die Strecke Greußen–Ebeleben wurde abgebaut, die anderen Strecken werden zurzeit nicht mehr befahren.<ref>Regiobahn Thüringen GmbH: ''{{Webarchiv |url=http://www.rbt-regiobahn.de/Trassenentgelte.html |text=Trassenentgeldliste |wayback=20080917135103}}, 2007''</ref> Zwischen Menteroda und Keula wurde die Strecke schon vor etlichen Jahren abgebaut. Die verbliebene Strecke Ebeleben–Menteroda ist seit dem 31. März 2005 laut [[Eisenbahn-Bundesamt]] stillgelegt, wird aber als Privatanschlussgleis weiter betrieben. Sie ist seit 2005 im Besitz des Kyffhäuserkreises und in Verwaltung der [[RbT Regiobahn Thüringen]] – inzwischen auch im Besitz derselben.

Die Strecke zwischen [[Holzsußra]] und Menteroda ist ohne Verkehr und betrieblich gesperrt. Zwischen Holzsußra und Ebeleben werden Güterwagen abgestellt. Im Sommer 2009 sowie im Herbst 2017 setzten sich während eines Sturmes einige abgestellte Güterwagen in Bewegung und entgleisten am Bahnübergang bei Wiedermuth.<ref>{{Internetquelle |url=http://www.mdr.de/thueringen/nord-thueringen/kyffhaeuser/gueterwaggons-entgleist-holzsussra-ebeleben-100.html |titel=Holzsußra: Entgleiste Waggons geborgen |hrsg=MDR |datum=2017-10-30 |offline=1 |archiv-url=https://web.archive.org/web/20171030153743/http://www.mdr.de/thueringen/nord-thueringen/kyffhaeuser/gueterwaggons-entgleist-holzsussra-ebeleben-100.html |archiv-datum=2017-10-30 |abruf=2017-11-10}}</ref>

== Weblinks ==
* [http://www.vergessene-bahnen.de/Ex186e_2.htm Greußen-Ebeleben-Keulaer Eisenbahn] auf vergessene-bahnen.de

== Einzelnachweise ==
<references />

{{SORTIERUNG:Greußen WestKeula}}
[[Kategorie:Bahnstrecke in Thüringen]]


text:
# Руновщанський район (Полтавська округа)
Руновща́нський райо́н (також Рунівщанський, Рунівщинський, Руновський) — адміністративно-територіальна одиниця УСРР, утворена 7 березня 1923 у складі Полтавської округи з  Руновщанської, Васильцівської і Василівської волостей Полтавського повіту Полтавської губернії. Охоплювала 10 сільських рад. Станом на 1923 рік район налічував 39 830 жителів.
2 вересня 1930 район було ліквідовано з переданням його території в підпорядкування Полтавської міської Ради та частково Рублівського району Полтавської округи.

title: Руновщанський район (Полтавська округа)

wikitext:
{{Otheruses|Руновщанський район}}
{{Район УРСР
| назва           = Руновщанський
| прапор          =
| опис прапора    =
| герб            =
| опис герба      =
| розташування    =
| мапа            =
| країна          = {{Прапорець|USR}} [[СРСР]], [[Файл:Flag of Ukrainian SSR (1937-1949).svg|border|20пкс]] [[УСРР]]
| регіон          = [[Полтавська округа]]
| утворений       = [[7 березня]] [[1923]]
| ліквідований    = [[2 вересня]] [[1930]]
| населення       =39 830 осіб
| площа           =
| густота         =
| код району      =
| поштові індекси =
| центр           = [[Рунівщина (Полтавський район)|Руновщина]]
| міські ради     =
| селищні ради    =
| сільські ради   = <br>10
| міста           =
| смт             =
| села            =
| селища          =
| хутори          =
| адреса          = Українська СРР, Полтавська округа, Руновщанський р-н, с. Руновщина
| газета          =
| голова РДА      =
| голова ради     =
}}
'''Руновща́нський райо́н''' (також '''Рунівщанський''', '''Рунівщинський''', '''Руновський''') — [[адміністративно-територіальна одиниця]] [[УСРР]], утворена [[7 березня]] [[1923]] у складі [[Полтавська округа|Полтавської округи]] з [[Рунівщинська волость (Полтавський повіт)| Руновщанської]], [[Васильці]]вської і [[Василівська волость (Полтавський повіт)|Василівської]] волостей [[Полтавський повіт|Полтавського повіту]] [[Полтавська губернія|Полтавської губернії]]. Охоплювала 10 [[Сільська рада|сільських рад]]. Станом на [[1923]] рік район налічував 39 830 жителів.

[[2 вересня]] [[1930]] район було ліквідовано з переданням його території в підпорядкування [[Полтавська міська рада|Полтавської міської Ради]] та частково [[Рублівський район|Рублівського району]] [[Полтавська округа|Полтавської округи]].

== Література ==
* ''Руновщанський район'' // {{Література
 |автор =За ред. [[Кудрицький Анатолій Вікторович|А. В. Кудрицького]]
 |частина =
 |заголовок =[[Полтавщина:Енциклопедичний довідник|Полтавщина : Енцикл. довід.]]
 |назва_оригіналу =
 |посилання =
 |видання =
 |місце =К.
 |видавництво =УЕ
 |рік =1992
 |том =
 |сторінки =1024
 |isbn =5-88500-033-6
 }} — с. 846
[[Категорія:Колишні райони Полтавської області]]
[[Категорія:Історія Полтавської області]]
[[Категорія:Засновані в Полтавській області 1923]]

title: Основні дані

Країна: СРСР, УСРР

Округа/Область: Полтавська округа

Утворений: 7 березня 1923

Ліквідований: 2 вересня 1930

title: Населені пункти та ради

Районний центр: Руновщина

title: Районна влада


text:
# Горіх (рід)
Горіх (Juglans) — рід дерев родини горіхових (Juglandaceae). Рід налічує понад 20 видів з поширенням у Європі (південь), Північній Африці, Азії (схід, південь, південний захід), Північній Америці, Центральній Америці, Південній Америці (захід і північний захід).

## Морфологічна характеристика
Це листопадне однодомне дерево чи рідше кущ 3–50 метрів заввишки. Кора від світло- до темно-сірого або сіро-коричневого кольору, гладка або розколота на гребені чи пластини. Гілочки пурпурувато-коричневі, міцні, від рідко до густо вкриті залозками й залозистими волосками, на початку сезону з багатопроменевими волосками. Листки зазвичай непарно-, іноді парно-перисті. Листових фрагментів 5–31, сидячі чи майже так, часто ароматні, однакові за розміром або середні листочки найбільші, (2.5)4.3–15(17.5) × 0.8–6.5 см; поверхні зазвичай з не залозистими волосками, залозистими волосками, сидячими залозками та/або лусочками, іноді голі. Тичинкові сережки поодинокі з 2-річних гілочок, сидячі; тичинок 7–50 у квітці, голі або волосисті. Маточкові квітки поодинокі чи в кінцевих китицях. Плоди горіхів укладені в лушпиння, не стиснені; горіхи коричнево-коричневі, гладкі чи ні, каркас товстий. Насіння солодке. x = 16.

## Використання
Juglans є дуже важливим джерелом їстівних горіхів, барвників і деревини для столярних робіт, меблів і для будівництва. Juglans regia широко культивується задля медичних, екологічних і харчових цілей.

## Види
Види згідно з Plants of the World Online і Catalogue of Life:
1. Горіх айлантолистий (Juglans ailanthifolia)
2. Juglans australis
3. Juglans boliviana
4. Juglans californica
5. Горіх сірий (Juglans cinerea L.)
6. Juglans hindsii
7. Juglans hirsuta
8. Juglans hispanica
9. Juglans honorei
10. Juglans hopeiensis
11. Juglans jamaicensis
12. Juglans major
13. Горіх маньчжурський (Juglans mandshurica)
14. Juglans microcarpa
15. Juglans mollis
16. Juglans neotropica
17. Горіх чорний (Juglans nigra L.)
18. Juglans pyriformis
19. Горіх волоський (Juglans regia L.)
20. Juglans sigillata
21. Juglans soratensis
22. Juglans steyermarkii
23. Juglans venezuelensis

Рід не представлений у складі автохтонної флори України, однак інтродуковані чи культивуються такі види: Juglans ailanthifolia, горіх сірий (Juglans cinerea), горіх маньчжурський (Juglans mandshurica), горіх чорний (Juglans nigra), горіх волоський (Juglans regia).

title: Горіх (рід)

wikitext:
{{Otheruses|Горіх}}
{{Automatic taxobox
| name = Горіх
| image = Juglans-regia.JPG
| image_caption = [[Горіх волоський]]
| display_parents = 3
| taxon = Juglans
| authority = [[Карл Лінней|L.]], [[1753 у науці|1753]]
| subdivision_ranks = Види
| subdivision = див. текст
}}
'''Горіх''' (''Juglans'') — [[рід (біологія)|рід]] [[дерево|дерев]] [[родина (біологія)|родини]] [[горіхові|горіхових]] (Juglandaceae). Рід налічує понад 20 видів з поширенням у [[Європа|Європі]] (південь), [[Північна Африка|Північній Африці]], [[Азія|Азії]] (схід, південь, південний захід), [[Північна Америка|Північній Америці]], [[Центральна Америка|Центральній Америці]], [[Південна Америка|Південній Америці]] (захід і північний захід)<ref name="POWO">{{cite web |url=https://powo.science.kew.org/taxon/urn:lsid:ipni.org:names:30000723-2 |назва=''Juglans'' L. |вебсайт=Plants of the World Online |видавець=Kew Science |дата-доступу=01.08.2022}}</ref>.

== Морфологічна характеристика ==
Це листопадне однодомне [[дерево]] чи рідше [[кущ]] 3–50 метрів заввишки. [[Кора дерев|Кора]] від світло- до темно-сірого або сіро-коричневого кольору, гладка або розколота на гребені чи пластини. Гілочки пурпурувато-коричневі, міцні, від рідко до густо вкриті залозками й залозистими волосками, на початку сезону з багатопроменевими волосками. [[Листок|Листки]] зазвичай непарно-, іноді парно-перисті. Листових фрагментів 5–31, сидячі чи майже так, часто ароматні, однакові за розміром або середні листочки найбільші, (2.5)4.3–15(17.5) × 0.8–6.5 см; поверхні зазвичай з не залозистими волосками, залозистими волосками, сидячими залозками та/або лусочками, іноді голі. Тичинкові сережки поодинокі з 2-річних гілочок, сидячі; тичинок 7–50 у квітці, голі або волосисті. Маточкові квітки поодинокі чи в кінцевих китицях. Плоди горіхів укладені в лушпиння, не стиснені; горіхи коричнево-коричневі, гладкі чи ні, каркас товстий. Насіння солодке. x = 16<ref name="FNA"/><ref>{{cite web |url=http://www.efloras.org/florataxon.aspx?flora_id=2&taxon_id=116860 |назва=''Juglans'' |вебсайт=Flora of China |видавець=efloras.org |дата-доступу=01.08.2022}}</ref>.

== Використання ==
''Juglans'' є дуже важливим джерелом їстівних [[горіх (плід)|горіхів]], барвників і деревини для столярних робіт, меблів і для будівництва<ref name="FNA">{{cite web |url=http://www.efloras.org/florataxon.aspx?flora_id=1&taxon_id=116860 |назва=''Juglans'' |вебсайт=Flora of North America |видавець=efloras.org |дата-доступу=01.08.2022}}</ref>. ''Juglans regia'' широко культивується задля медичних, екологічних і харчових цілей<ref>{{cite web |url=https://powo.science.kew.org/taxon/urn:lsid:ipni.org:names:442427-1 |назва=''Juglans regia'' L. |вебсайт=Plants of the World Online |видавець=Kew Science |дата-доступу=01.08.2022}}</ref>.

== Види ==
Види згідно з [[Plants of the World Online]] і [[Catalogue of Life]]<ref name="POWO"/><ref>{{cite web |url=https://www.catalogueoflife.org/data/search?TAXON_ID=56VV&rank=species&status=accepted&status=provisionally%20accepted |назва=''Juglans'' L. |вебсайт= |видавець=Catalogue of Life |дата-доступу=01.08.2022}}</ref>:
{{div col|colwidth=250px}}
# ''[[Juglans ailanthifolia|Горіх айлантолистий]]'' (''Juglans ailanthifolia'')
# ''[[Juglans australis]]''
# ''[[Juglans boliviana]]''
# ''[[Juglans californica]]''
# [[Горіх сірий]] (''Juglans cinerea L.'')
# ''[[Juglans hindsii]]''
# ''[[Juglans hirsuta]]''
# ''[[Juglans hispanica]]''
# ''[[Juglans honorei]]''
# ''[[Juglans hopeiensis]]''
# ''[[Juglans jamaicensis]]''
# ''[[Juglans major]]''
# [[Горіх маньчжурський]] (''Juglans mandshurica'')
# ''[[Juglans microcarpa]]''
# ''[[Juglans mollis]]''
# ''[[Juglans neotropica]]''
# [[Горіх чорний]] (''Juglans nigra L.'')
# ''[[Juglans pyriformis]]''
# [[Горіх волоський]] (''Juglans regia L.'')
# ''[[Juglans sigillata]]''
# ''[[Juglans soratensis]]''
# ''[[Juglans steyermarkii]]''
# ''[[Juglans venezuelensis]]''
{{div col end}}

Рід не представлений у складі автохтонної флори України, однак інтродуковані чи культивуються такі види<ref>{{Кобів|Juglans|}}</ref><ref>{{cite web |url=https://ww2.bgbm.org/EuroPlusMed/RegionalTaxon.asp?PTNameFK=23150&PTRefFk=7300000&Name=Juglans |назва=''Juglans'' occurring in ''Ukraine'' |видавець=The Euro+Med PlantBase |дата-доступу=01.08.2022 |url-status=dead }}</ref>: ''[[Juglans ailanthifolia]]'', [[горіх сірий]] (''Juglans cinerea''), [[горіх маньчжурський]] (''Juglans mandshurica''), [[горіх чорний]] (''Juglans nigra''), [[горіх волоський]] (''Juglans regia'').

== Див. також ==
* [[8649 Джуґланс]] — астероїд, названий на честь цього роду рослин<ref>{{DMPN}}</ref>.

== Примітки ==
{{reflist}}

{{Квіткові-доробити}}
{{Authority control}}
{{Taxonbar|from=Q2453469}}

[[Категорія:Плодові дерева]]
[[Категорія:Горіхові]]
[[Категорія:Їстівні горіхи та насіння]]
[[Категорія:Горіх| ]]
[[Категорія:Роди квіткових]]

title: Біологічна класифікація

Царство: Рослини (Plantae)

Клада:
Судинні рослини (Tracheophyta)
Покритонасінні (Angiosperms)
Евдикоти (Eudicots)
Розиди (Rosids)

Порядок: Букоцвіті (Fagales)

Родина: Горіхові (Juglandaceae)

Підродина: Juglandoideae

Триба: Juglandeae

Підтриба: Juglandinae

Рід: Горіх (Juglans) · L., 1753

title: Види

Види: див. текст