text:
# Jan Kisiel
Jan Kisiel (ur. 13 sierpnia 1951 w Zabrzu) – polski piłkarz, trener piłkarski. Wychowanek Walki Makoszowy, występował również w barwach Górnika Zabrze oraz Concordi Knurów, gdzie zakończył karierę piłkarską i rozpoczął pracę jako trener.
Do Górnika Zabrze wrócił jako asystent Marcina Bochynka. W sezonie 1989/90 samodzielnie prowadził drużynę Górnika w ekstraklasie.
Jako trener Górnika przeszedł do historii klubu oraz polskiej piłki nożnej. W debiucie, jako najmłodszy trener ligi pokonał ówczesnego mistrza Polski, Ruch Chorzów 3:0 po bramkach Lisska, Cygana i Dankowskiego. Zwycięstwo to dawało drużynie dodatkowy punkt, a więc było to zwycięstwo za 3 punkty, wyczynu tego nie udało się już nikomu powtórzyć .
Po zakończeniu sezonu Kisiel wyjechał z rodziną do Niemiec, gdzie trenował drużyny młodzieżowe m.in. FC Schalke 04 i Rot-Weiß Essen.

wikiname: plwiki

title: Jan Kisiel

in_language: pl

wikitext:
{{Piłkarz infobox
 |imię i nazwisko         = Jan Kisiel
 |imię i nazwisko org     =
 |grafika                 =
 |opis grafiki            =
 |pełne imię i nazwisko   =
 |data urodzenia          = [[13 sierpnia]] [[1951]]
 |miejsce urodzenia       = [[Zabrze]]
 |data śmierci            =
 |miejsce śmierci         =
 |wzrost                  =
 |pozycja                 =
 |klub                    =
 |numer w klubie          =
 |kariera juniorska       =
 |kariera seniorska       =
! 19??–19?? ! [[Walka Makoszowy]]
! 19??–19?? ! [[Górnik Zabrze]]
! 19??–19?? ! [[Concordia Knurów]]
 |kariera reprezentacyjna =
 |kariera trenerska       =
! 1987–1989 ! [[Górnik Zabrze]] (asystent)
! 1989–1990 ! Górnik Zabrze
! 19??–19?? ! [[FC Schalke 04]] (juniorzy)
! 19??–19?? ! [[Rot-Weiß Essen]] (juniorzy)
 |medale                  =
 |odznaczenia             =
 |commons                 =
 |wikicytaty              =
 |www                     =
}}
'''Jan Kisiel''' (ur. [[13 sierpnia]] [[1951]] w [[Zabrze|Zabrzu]]) – [[Polska|polski]] [[Piłka nożna|piłkarz]], [[trener]] piłkarski. Wychowanek [[Walka Makoszowy|Walki Makoszowy]], występował również w barwach [[Górnik Zabrze|Górnika Zabrze]] oraz [[Concordia Knurów|Concordi Knurów]], gdzie zakończył karierę piłkarską i rozpoczął pracę jako trener.

Do Górnika Zabrze wrócił jako asystent [[Marcin Bochynek|Marcina Bochynka]]. W sezonie 1989/90 samodzielnie prowadził drużynę Górnika w ekstraklasie.

Jako trener Górnika przeszedł do historii klubu oraz polskiej piłki nożnej. W debiucie, jako najmłodszy trener ligi pokonał ówczesnego mistrza Polski, [[Ruch Chorzów]] 3:0 po bramkach [[Zenon Lissek|Lisska]], [[Bogusław Cygan|Cygana]] i [[Józef Dankowski (piłkarz)|Dankowskiego]]. Zwycięstwo to dawało drużynie dodatkowy punkt, a więc było to zwycięstwo za 3 punkty, wyczynu tego nie udało się już nikomu powtórzyć {{fakt|data=2010-09}}.

Po zakończeniu sezonu Kisiel wyjechał z rodziną do [[Niemcy|Niemiec]], gdzie trenował drużyny młodzieżowe m.in. [[FC Schalke 04]] i [[Rot-Weiß Essen]].

{{Trenerzy piłkarscy Górnika Zabrze}}

{{SORTUJ:Kisiel, Jan}}
[[Kategoria:Polscy piłkarze]]
[[Kategoria:Polscy trenerzy piłkarscy]]
[[Kategoria:Piłkarze Concordii Knurów]]
[[Kategoria:Piłkarze Górnika Zabrze]]
[[Kategoria:Piłkarze Walki Makoszowy]]
[[Kategoria:Trenerzy piłkarzy Górnika Zabrze]]
[[Kategoria:Urodzeni w 1951]]

[[Kategoria:Ludzie urodzeni w Zabrzu]]

title: · Jan Kisiel

Data i miejsce urodzenia: 13 sierpnia 1951 · Zabrze

title: Kariera seniorska

Lata: Klub · Wyst. · Gole

Walka Makoszowy
Górnik Zabrze
Concordia Knurów

title: Kariera trenerska

Lata: Drużyna

Górnik Zabrze (asystent)

Górnik Zabrze

FC Schalke 04 (juniorzy)
Rot-Weiß Essen (juniorzy)


text:
# العيارون والشطار

## الشُطَّار
طائفة من أهل الدعارة والنهب واللصوصية كانوا يمتازون بملابس خاصة بهم وكانوا لا يعدون اللصوصية جريمة وإنما يعدونها صناعة ويحللونها باعتبار أن ما يستولون عليه من أموال التجار الأغنياء زكاة تلك الأموال التي أُوصي بإعطائها للفقراء. وكانوا إذا كبر أحدهم تاب فتستخدمه الحكومة في مساعدتها على كشف السرقات. وكان في خدمة الدولة العباسية جماعة من هؤلاء الشيوخ يقال لهم «التوابون» على أنهم كثيراً ما كانوا يقاسمون اللصوص ما يسرقونه ويكتمون أمرهم.

ولقد ظهرت كتابات تعنى بذكر هؤلاء الشطار وحكاياتهم وتأثيرهم في المجتمع الإسلامي، ومن هذه الكتابات، كتاب العيارون والشطار في العصر العباسي لمؤلفه علي منصور شهاب، وكتاب الشطار والعيارين – حكايات في التراث العربي – تأليف الدكتور : محمد رجب.

## العَيَّارون
ظهر العيارون في بغداد في أواخر القرن الثاني للهجرة وكان لهم في الفتنة بين الأمين والمأمون شأن كبير لأن الأمين لما حوصر في تلك المدينة وعجز جنده عن الدفاع استنجد العيارين وكانوا يقاتلون عراة في أوساطهم الميازر وقد اتخذوا لرؤوسهم دواخل من الخوص سمّوها الخود ودرقاً من الخوص والبواري قد قرنت وُحشيت بالحصى والرمل. ونظّموهم نظام الجند على كل عشرة عريف، وعلى كل عشرة عرفاء نقيب، وعلى كل عشرة نقباء قائد، وعلى كل عشرة قواد أمير، ولكل ذي مرتبة على مقدار ما تحت يده، ومعهم أناس عراة قد جعل في أعناقهم الجلاجل والصدف الأحمر والأصفر ومقاود ولجماً من مكانس ومذاب. وبلغ عددهم نحو خمسين ألف عيار وساروا للحرب يضربون الأعداء بالمقلاع والحصى وكانوا أهل مهارة بذلك فأبلوا بلاءً حسناً لكنهم لم يثبتوا أمام المجانيق والجنود المنظّمة فعادت العائدة عليهم وقتل منهم خلق كثير.
وحدث نحو ذلك من العيارين في حرب المستعين والمعتز سنة 251هـ إذ حُصِر المستعين بالله ببغداد ـ نحو حصار الأمين فيها ـ فاستعان بالعيارين وفرض لهم الأموال وجعل عليهم عريفاً اسمه ببنونه وعمل لهم تراساً من البواري المقيّرة وأعطاهم المخالي ليجعلوا فيها الأحجار. على أنهم كانوا كلما حدثت فتنة أهلية اغتنموا اشتغال الدولة بها وهمّوا بالمنازل والحوانيت وأخذوا الأموال. وكثيراً ما كانت تحدث أمثال هذه الفتن في بغداد من القرن الثالث للهجرة وما بعده. وكانوا يزدادون قوة كلما ازدادت الدولة ضعفاً وتكاثرت تعدياتهم على بغداد كلما تكاثرت الفتن فيها إما بين الحكام في التنازع على السلطة أو الأموال وإما بين العامة تعصّباً لبعض المذاهب ولاسيما بين السنة والشيعة أو الحنفية والشافعية. فلم ينقضِ النصف الأول من القرن الخامس للهجرة حتى تسلّط العيارون على بغداد وجَبوا الأسواق وأخذوا ما كان يأخذه رجال الدولة وانتظموا انتظام الشرطة أو الجند واشتهر من رؤسائهم في ذلك العصر رجل اسمه الطقطقي وآخر اسمه الزيبق بطل القصة المشهورة.كتاب العيارون والشطار في العصر العباس -قصي طارق -مكتبة الواعظ -ص15-20
وظهر العيارون في سائر المدن الإسلامية وعظم شأنهم وكثيراً ما كان الوزراء وغيرهم من أرباب الحل والعقد يقاسمونهم ويسكتون عنهم

wikiname: arwiki

title: العيارون والشطار

in_language: ar

wikitext:
{{لا صندوق معلومات}}
== الشُطَّار ==
طائفة من أهل الدعارة والنهب واللصوصية كانوا يمتازون بملابس خاصة بهم وكانوا لا يعدون اللصوصية جريمة وإنما يعدونها صناعة ويحللونها باعتبار أن ما يستولون عليه من أموال التجار الأغنياء زكاة تلك الأموال التي أُوصي بإعطائها للفقراء. وكانوا إذا كبر أحدهم تاب فتستخدمه الحكومة في مساعدتها على كشف السرقات. وكان في خدمة [[الدولة العباسية]] جماعة من هؤلاء الشيوخ يقال لهم «التوابون» على أنهم كثيراً ما كانوا يقاسمون اللصوص ما يسرقونه ويكتمون أمرهم.<ref>كتاب العيارون والشطار في العصر العباس -قصي طارق -مكتبة الواعظ -ص15-20</ref>
<br />
ولقد ظهرت كتابات تعنى بذكر هؤلاء الشطار وحكاياتهم وتأثيرهم في المجتمع الإسلامي، ومن هذه الكتابات، كتاب العيارون والشطار في العصر العباسي لمؤلفه علي منصور شهاب، وكتاب الشطار والعيارين – حكايات في التراث العربي – تأليف الدكتور : محمد رجب.

== العَيَّارون ==
ظهر العيارون في [[بغداد]] في أواخر القرن الثاني للهجرة وكان لهم في الفتنة بين [[محمد الأمين|الأمين]] و[[عبد الله المأمون|المأمون]] شأن كبير لأن الأمين لما حوصر في تلك المدينة وعجز جنده عن الدفاع استنجد العيارين وكانوا يقاتلون عراة في أوساطهم الميازر وقد اتخذوا لرؤوسهم دواخل من الخوص سمّوها الخود ودرقاً من الخوص والبواري قد قرنت وُحشيت بالحصى والرمل. ونظّموهم نظام الجند على كل عشرة عريف، وعلى كل عشرة عرفاء نقيب، وعلى كل عشرة نقباء قائد، وعلى كل عشرة قواد أمير، ولكل ذي مرتبة على مقدار ما تحت يده، ومعهم أناس عراة قد جعل في أعناقهم الجلاجل والصدف الأحمر والأصفر ومقاود ولجماً من مكانس ومذاب. وبلغ عددهم نحو خمسين ألف عيار وساروا للحرب يضربون الأعداء بالمقلاع والحصى وكانوا أهل مهارة بذلك فأبلوا بلاءً حسناً لكنهم لم يثبتوا أمام المجانيق والجنود المنظّمة فعادت العائدة عليهم وقتل منهم خلق كثير.<ref>[http://www.3ode.net/files/60190.pdf 3Ode.net<!-- عنوان مولد بالبوت -->] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131220232654/http://upload.3ode.net/files/60190.pdf |date=20 ديسمبر 2013}}</ref>

وحدث نحو ذلك من العيارين في حرب المستعين والمعتز سنة 251هـ إذ حُصِر [[المستعين بالله (توضيح)|المستعين بالله]] ببغداد ـ نحو حصار الأمين فيها ـ فاستعان بالعيارين وفرض لهم الأموال وجعل عليهم عريفاً اسمه ببنونه وعمل لهم تراساً من البواري المقيّرة وأعطاهم المخالي ليجعلوا فيها الأحجار. على أنهم كانوا كلما حدثت فتنة أهلية اغتنموا اشتغال الدولة بها وهمّوا بالمنازل والحوانيت وأخذوا الأموال. وكثيراً ما كانت تحدث أمثال هذه الفتن في بغداد من القرن الثالث للهجرة وما بعده. وكانوا يزدادون قوة كلما ازدادت الدولة ضعفاً وتكاثرت تعدياتهم على بغداد كلما تكاثرت الفتن فيها إما بين الحكام في التنازع على السلطة أو الأموال وإما بين العامة تعصّباً لبعض المذاهب ولاسيما بين السنة والشيعة أو الحنفية والشافعية. فلم ينقضِ النصف الأول من القرن الخامس للهجرة حتى تسلّط العيارون على بغداد وجَبوا الأسواق وأخذوا ما كان يأخذه رجال الدولة وانتظموا انتظام الشرطة أو الجند واشتهر من رؤسائهم في ذلك العصر رجل اسمه الطقطقي وآخر اسمه الزيبق بطل القصة المشهورة.[[كتاب العيارون والشطار في العصر العباس -قصي طارق -مكتبة الواعظ -ص15-20]]
وظهر العيارون في سائر المدن الإسلامية وعظم شأنهم وكثيراً ما كان الوزراء وغيرهم من أرباب الحل والعقد يقاسمونهم ويسكتون عنهم <ref>[https://ahewar.org/rate/bindex.asp?yid=4282 العيارون والشطار - قصي طارق - مكتبة التمدن<!-- عنوان مولد بالبوت -->] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20131221003604/http://ahewar.org/rate/bindex.asp?yid=4282 |date=21 ديسمبر 2013}}</ref>

== المراجع ==
{{مراجع}}
{{شريط بوابات|إيران|الدولة العباسية|العراق}}

[[تصنيف:الشرق الأوسط]]
[[تصنيف:بلاد فارس في العصور الوسطى]]
[[تصنيف:وحدات وتشكيلات العصور الوسطى العسكرية]]
[[تصنيف:المجتمع في الدولة العباسية]]


text:
# Бундестаг
Бундестаг ФРН (нім. Bundestag — федеральні збори, від Bundes — федеративний/-і + Tag — сейм, збори) — конституційний та законодавчий орган на федеральному рівні в Федеративній Республіці Німеччина. Єдиний конституційний орган у політичній системі ФРН, що обирається безпосередньо всіма громадянами країни. Строк обрання депутатів Бундестагу — чотири роки. Достроковий розпуск парламенту можливий лише як виняток і належить до компетенції федерального президента.
Мінімальна кількість депутатів у Бундестазі становить 598 осіб, однак через систему розподілу місць і механізм "перевищення мандатів", нинішній 20-й склад Бундестагу налічує 735 депутатів, що робить його найбільшим у його історії та найбільшим вільно обраним національним парламентом у світі. Депутати часто називають Бундестаг "Hohes Haus" (Високий дім).
Вибори до Бундестагу проводяться кожні чотири роки серед громадян Німеччини, які досягли 18-річного віку. Виборча система поєднує мажоритарну систему голосування за кандидатів із пропорційною системою партійних списків, щоб забезпечити точне відображення загальних результатів виборів. Парламент може бути розпущений президентом Німеччини лише в тому випадку, якщо канцлер втратив довіру Бундестагу, що підтверджується голосуванням.
Бундестаг виконує низку функцій, деякі з яких розділяє з Бундесратом. Це головний законодавчий орган на федеральному рівні, що обирає федеральний уряд і визначає кандидатуру канцлера. Землі Німеччини беруть участь у законодавчому процесі через Бундесрат, інший орган, що має окремі повноваження. Бундестаг не лише обирає канцлера, але й здійснює контроль за його діяльністю та за діяльністю урядових міністрів через створені комітети нагляду. Важливою функцією парламенту є ухвалення державного бюджету, для чого створено найбільший і найважливіший комітет. Бюджетні дебати зазвичай проходять у загальній формі, де аналізується робота уряду за попередній рік.
Парламент також має виключне право ухвалювати рішення щодо розгортання та використання збройних сил Німеччини — Бундесверу. Головнокомандувачем є федеральний міністр оборони, який діє від імені парламенту. З 1999 року Бундестаг засідає в будівлі Рейхстагу в Берліні, а також використовує кілька сучасних урядових споруд у його околицях. Бундестаг має свою власну поліцію (Bundestagspolizei), яка підпорядковується президенту Бундестагу.
На чолі Бундестагу з 26 жовтня 2021 року стоїть Бербель Бас із Соціал-демократичної партії Німеччини.
Крім неї, в парламенті є п'ять віце-президентів, по одному від кожної політичної фракції. Президент і віце-президенти обираються членами Бундестагу, зазвичай шляхом голосування, яке підтверджує запропонованих кандидатів незалежно від того, чи є фракція при владі чи в опозиції. Вперше в історії об'єднаної Німеччини праворадикальна партія AfD не змогла здобути пост віце-президента через негативне ставлення більшості депутатів, що вважається вотумом недовіри до цієї політичної сили, яка перебуває під наглядом внутрішньої розвідки.
З огляду на те, що президент Німеччини є головою держави, а Бундестаг контролює уряд, президент Бундестагу є другою за важливістю посадовою особою в державі. Хоча канцлер очолює уряд, він лише третій у ієрархії після президента Німеччини та президента Бундестагу.
20-й Бундестаг Німеччини не лише найбільший у своїй історії, але й є найбільш відвідуваним парламентом у світі, що робить його найвпливовішим демократичним органом на міжнародному рівні.

## Історія
Перша установа, яка називалася Бундестагом, існувала в Німецькому Союзі (німецькою - Deutscher Bund). Вона збиралася у Франкфурті-на-Майні з 1816 до 1866 року. Англійською мовою її називають Федеральною конвенцією.
Після розпуску Німецького Союзу в 1866 році та заснування Німецької імперії (German Reich) у 1871 році, у Берліні, столиці тодішнього Королівства Пруссія (найбільшого та найвпливовішого штату як у Союзі, так і в імперії), було створено Рейхстаг як німецький парламент.
Делегати Рейхстагу обиралися шляхом прямих і рівних виборів для чоловіків (на відміну від трикласової виборчої системи, що існувала в Пруссії до 1918 року). Рейхстаг не брав участі у призначенні канцлера до парламентських реформ жовтня 1918 року. Після Листопадової революції 1918 року та запровадження Веймарської конституції жінки отримали право голосувати та бути обраними до Рейхстагу, а парламент міг використовувати вотум недовіри, щоб змусити канцлера або будь-якого члена кабінету подати у відставку.
У 1933 році Адольф Гітлер був призначений канцлером і завдяки декрету про підпал Рейхстагу, Закону про надання повноважень 1933 року та смерті президента Пауля фон Гінденбурга у 1934 році отримав необмежену владу. Після цього Рейхстаг збирався рідко, зазвичай у Оперному театрі Кролла, щоб одностайно затверджувати рішення уряду. Останнє засідання відбулося 26 квітня 1942 року.
З новою конституцією 1949 року був створений Бундестаг як новий парламент Західної Німеччини. Оскільки Західний Берлін офіційно не підпорядковувався конституції, засідання Бундестагу проходили в Бонні у кількох різних будівлях, зокрема тимчасово в колишньому водопровідному об'єкті. Крім того, через юридичний статус міста, жителі Західного Берліна не мали права голосувати на виборах до Бундестагу, і замість цього їх представляли 22 делегати без права голосу, обрані Палатою представників, законодавчим органом міста.
Будівля Бундесгаусу в Бонні була колишньою будівлею парламенту Німеччини. Засідання Бундестагу Німеччини відбувалися там з 1949 року до його переїзду до Берліна в 1999 році. Сьогодні в ньому розташований Міжнародний конгрес-центр Бундесгаусу в Бонні, а в північній частині – філія Бундесрату («Федеральна рада»), яка представляє землі – федеральні штати. Південні частини стали частиною німецьких офісів для Організації Об'єднаних Націй у 2008 році.
Колишня будівля Рейхстагу слугувала для розміщення історичної виставки (Fragen an die deutsche Geschichte) і зрідка використовувалася як конференц-центр. Будівля Рейхстагу також іноді використовувалася як місце для засідань Бундестагу та його комітетів і Федеральної конвенції, органу, який обирає федерального президента Німеччини. Однак радянська влада суворо протестувала проти використання будівлі Рейхстагу установами Федеративної Республіки Німеччина і намагалася порушувати засідання, пролітаючи поблизу будівлі на надзвукових літаках.
З 19 квітня 1999 року німецький парламент знову збирається в Берліні в оригінальній будівлі Рейхстагу, яка була побудована в 1888 році за планами німецького архітектора Пауля Валлота і зазнала значної реконструкції під керівництвом британського архітектора лорда Нормана Фостера. Парламентські комітети і підкомітети, публічні слухання та засідання парламентських груп проходять у трьох допоміжних будівлях, що оточують будівлю Рейхстагу: Якоб-Кайзер-Гаус, Пауль-Льобе-Гаус і Марі-Елізабет-Людерс-Гаус.
У 2005 році невеликий літак зазнав аварії біля будівлі німецького парламенту. Тоді було вирішено заборонити приватний повітряний рух над Центральним Берліном.

## Завдання
Разом із Бундесратом, Бундестаг є законодавчою гілкою політичної системи Німеччини.
Хоча більшість законодавчих ініціатив надходять від виконавчої влади, Бундестаг вважає свою законодавчу функцію найважливішою відповідальністю, приділяючи багато зусиль оцінці та внесенню поправок до урядової законодавчої програми. Комітети відіграють важливу роль у цьому процесі. Пленарні засідання забезпечують членам парламенту форум для участі в публічних дебатах щодо законодавчих питань, які розглядаються, але вони зазвичай добре відвідуються лише тоді, коли розглядається важливе законодавство.
Члени Бундестагу – єдині федеральні посадовці, які обираються безпосередньо народом; у свою чергу, Бундестаг обирає канцлера та, крім того, здійснює нагляд за виконавчою владою щодо як змістовної політики, так і рутинного адміністрування. Ця система стримувань і противаг може реалізовуватися через обов’язкові законодавчі акти, публічні дебати щодо урядової політики, розслідування та прямі запитання до канцлера або урядових посадовців. Наприклад, Бундестаг може проводити годину запитань (Fragestunde), під час якої представник уряду відповідає на заздалегідь подане письмове запитання від члена парламенту. Під час години запитань члени можуть ставити додаткові запитання. Запитання можуть стосуватися як важливих політичних питань, так і конкретних проблем виборців. За останні сорок років використання години запитань значно зросло, понад 20 000 запитань було поставлено під час сесії 1987–1990 років. Опозиційні партії активно користуються своїм парламентським правом контролювати дії уряду.
Послуги для виборців також здійснюються через Комітет петицій. У 2004 році Комітет петицій отримав понад 18 000 скарг від громадян і зміг досягти взаємно задовільного рішення для більш ніж половини з них. У 2005 році, як пілотний проєкт інтернет-петицій, була розроблена версія системи електронних петицій для Бундестагу. Це був спільний проєкт Шотландського парламенту, Міжнародного центру теледемократії та Відділу онлайн-сервісів Бундестагу. Система була офіційно запущена 1 вересня 2005 року, а в 2008 році Бундестаг перейшов на нову систему на основі її оцінки.

## Вибори
Німеччина використовує систему змішаної пропорційної виборчої системи, яка поєднує пропорційне представництво з елементами мажоритарної системи відносної більшості. Бундестаг має 598 номінальних членів, обраних на чотирирічний термін; ці місця розподіляються між шістнадцятьма німецькими землями пропорційно до чисельності населення, яке має право голосу.
Кожен виборець має два голоси: голос за кандидата в окрузі (перший голос) і голос за партійний список (другий голос). Виключно на основі перших голосів 299 членів обираються в одномандатних округах за мажоритарною системою відносної більшості. Другі голоси використовуються для пропорційного розподілу місць для партій, спочатку в землях, а потім на федеральному рівні. Місця розподіляються за методом Сент-Лагю. Якщо партія виграє менше місць в одномандатних округах землі, ніж їй належало б за результатами других голосів, вона отримує додаткові місця з відповідного земельного списку. Партії можуть подавати списки в кожній землі за певних умов, наприклад, за наявності певної кількості підписів підтримки. Партії можуть отримати другі голоси лише в тих землях, де вони подали земельний список.
Якщо партія, вигравши одномандатні округи в одній землі, отримує більше місць, ніж їй належало б за результатами других голосів у цій землі (так звані "надмірні мандати"), інші партії отримують компенсаційні мандати. Через це положення, Бундестаг зазвичай має більше ніж 598 членів. Наприклад, 20-й і нинішній Бундестаг має 735 місць: 598 регулярних місць і 137 надмірних та компенсаційних мандатів. Надмірні мандати розраховуються на рівні землі, тому додається багато інших місць для балансування між різними землями, що збільшує кількість місць більше, ніж це потрібно для компенсації на національному рівні, аби уникнути негативного впливу голосування.
Щоб претендувати на місця за результатами голосування за партійний список, партія повинна або виграти три одномандатні округи за першими голосами (положення про базовий мандат), або перевищити поріг у 5% других голосів на загальнонаціональному рівні. Якщо партія виграє лише один або два одномандатні округи та не набирає принаймні 5% других голосів, вона зберігає одномандатні місця, але інші партії, які виконали одну з двох умов, отримують компенсаційні місця. Останній приклад відбувся на виборах 2002 року, коли ПДС набрала лише 4,0% других голосів на загальнонаціональному рівні, але виграла два округи в Берліні. Це правило також застосовується, якщо незалежний кандидат виграє одномандатний округ, що не траплялося з виборів 1949 року.
Якщо виборець віддає перший голос за успішного незалежного кандидата або за кандидата, чия партія не змогла пройти до пропорційного представництва, його другий голос не враховується при розподілі пропорційних місць. Однак він враховується при підрахунку того, чи перевищила партія поріг у 5%.
Партії, що представляють визнані національні меншини (наразі це данці, фризи, лужицькі серби та роми), звільняються від вимог 5% порога та положення про базовий мандат, але зазвичай беруть участь лише в земельних виборах. Єдина партія, яка скористалася цим положенням на федеральному рівні, це Південношлезвізька виборча асоціація, що представляє данців і фризів у Шлезвіг-Гольштейні, і яка змогла виграти місце в 1949 і 2021 роках.

## Членство

### Депутатські групи
Основними організаційними структурами в Бундестазі є парламентські групи (фракції). Для створення парламентської групи потрібно не менше 5% депутатів парламенту. Депутати від різних партій можуть об'єднуватися в групу лише за умови, що їхні партії не конкурували одна з одною на виборах у жодній з федеральних земель Німеччини. Зазвичай, усі партії, що подолали 5%-ий бар'єр, формують власні фракції. Християнсько-демократичний союз (CDU) і Християнсько-соціальний союз (CSU) завжди формували одну спільну фракцію, оскільки CSU бере участь у виборах лише в Баварії, а CDU — у решті 15 земель.
Розмір фракції визначає ступінь її представництва в комітетах, час для виступів, кількість голів комітетів і її участь у керівних органах Бундестагу. Більшість урядового фінансування для законодавчої та адміністративної діяльності отримують саме фракції, а не окремі депутати.
Керівництво фракції складається з голови парламентської партії, кількох заступників і виконавчого комітету. Вони відповідають за представлення фракції, підтримання партійної дисципліни та організацію парламентської діяльності. Члени кожної фракції працюють у робочих групах, що зосереджуються на окремих питаннях політики, таких як соціальна політика, економіка, зовнішня політика тощо. Фракція збирається щовівторка для обговорення законодавчих ініціатив і формування позиції партії.
Партії, що не мають 5% місць у Бундестазі, можуть отримати статус "групи", що надає певні привілеї, хоча й менші, ніж у фракцій.

### Керівні органи
До керівних органів Бундестагу входять Рада старійшин і Президія. Рада старійшин складається з керівництва Бундестагу та найвищих представників кожної фракції, кількість яких залежить від їхньої чисельності. Рада старійшин визначає порядок денний, розподіляє головування в комітетах і є важливим форумом для міжпартійних переговорів. Президія відповідає за адміністративні питання, зокрема роботу секретаріату та наукових служб. Президію очолює президент Бундестагу, як правило, від найбільшої фракції, та віце-президенти від кожної фракції.

### Комітети
Законодавча діяльність у Бундестазі здебільшого відбувається через постійні комітети, кількість яких приблизно відповідає кількості міністерств. У 19-му складі Бундестагу було 24 комітети. Розподіл головування в комітетах і членство в них відображають силу фракцій у парламенті. Члени опозиційних партій можуть очолювати важливі комітети, наприклад, бюджетний комітет зазвичай очолює найбільша опозиційна партія.

### Адміністрація
Членів Бундестагу та президію підтримує Адміністрація Бундестагу, яку очолює директор і яка підпорядковується президенту парламенту. Адміністрація поділена на чотири департаменти: Парламентські служби, Дослідження, Інформаційна та документаційна служби, а також Центральні справи. В Адміністрації працює близько 3 000 співробітників.

wikiname: ukwiki

title: Бундестаг

in_language: uk

wikitext:
{{без виносок}}
{{Infobox Legislature
 | name          = Бундестаг ФРН
 | coa_pic       = Deutscher Bundestag logo.svg
 | coa_res       = 150px
 | session_room  = Bundestag - Palais du Reichstag.jpg
 | session_res   = 300px
 | house_type    =
 | houses        =
 | structure1    = 21st Bundestag.svg
 | p_groups =
* {{colorbox|{{ХДС/ХСС/meta/color}}|border=darkgray}} [[ХДС/ХСС]] (208)
* {{colorbox|{{Альтернатива для Німеччини/meta/color}}|border=darkgray}} [[Альтернатива для Німеччини|АдН]] (152)
* {{colorbox|{{Social Democratic Party of Germany/meta/color}}|border=darkgray}} [[Соціал-демократична партія Німеччини|СДПН]] (120)
* {{colorbox|{{Союз 90/Зелені/meta/color}}|border=darkgray}} [[Союз 90/Зелені]] (85)
* {{colorbox|{{Ліві (партія, Німеччина)/meta/color}}|border=darkgray}} [[Ліві (Німеччина)|Ліві]] (64)
** {{colorbox|{{Союз південношлезвізьких виборців/meta/color}}|border=darkgray}} [[Союз південношлезвізьких виборців|СПВ]] (1)

 | leader1_type  = Президент
 | leader1       = [[Юлія Клекнер]]
 | party1 = [[ХДС/ХСС]]
 | election1     = [[23 лютого]] [[2025]]
| last_election    = <nowiki>23 лютого 2025 року</nowiki>
 | members       = 630
 | meeting_place = Platz der Republik 1<br />11011 [[Berlin]]
 | website       = bundestag.de
|mapframe_колір=f60
}}
'''Бундестаг ФРН''' ({{lang-de|Bundestag}} — федеральні збори, від ''Bundes'' — федеративний/-і + ''Tag'' — сейм, збори) — конституційний та законодавчий орган на федеральному рівні в [[ФРН|Федеративній Республіці Німеччина]]. Єдиний [[Конституція|конституційний]] орган у політичній системі [[ФРН]], що обирається безпосередньо всіма [[громадянин|громадянами]] країни. Строк обрання [[Список депутатів Бундестагу|депутатів Бундестагу]] — чотири роки. Достроковий розпуск парламенту можливий лише як виняток і належить до компетенції [[Президент ФРН|федерального президента]].

Мінімальна кількість депутатів у Бундестазі становить 598 осіб, однак через систему розподілу місць і механізм "перевищення мандатів", нинішній 20-й склад Бундестагу налічує 735 депутатів, що робить його найбільшим у його історії та найбільшим вільно обраним національним парламентом у світі. Депутати часто називають Бундестаг "Hohes Haus" (Високий дім).

Вибори до Бундестагу проводяться кожні чотири роки серед громадян Німеччини, які досягли 18-річного віку. Виборча система поєднує мажоритарну систему голосування за кандидатів із пропорційною системою партійних списків, щоб забезпечити точне відображення загальних результатів виборів. Парламент може бути розпущений президентом Німеччини лише в тому випадку, якщо канцлер втратив довіру Бундестагу, що підтверджується голосуванням.

Бундестаг виконує низку функцій, деякі з яких розділяє з [[Бундесрат (Німеччина)|Бундесратом]]. Це головний законодавчий орган на федеральному рівні, що обирає федеральний уряд і визначає кандидатуру канцлера. [[Землі Німеччини]] беруть участь у законодавчому процесі через Бундесрат, інший орган, що має окремі повноваження. Бундестаг не лише обирає канцлера, але й здійснює контроль за його діяльністю та за діяльністю урядових міністрів через створені комітети нагляду. Важливою функцією парламенту є ухвалення державного бюджету, для чого створено найбільший і найважливіший комітет. Бюджетні дебати зазвичай проходять у загальній формі, де аналізується робота уряду за попередній рік.

Парламент також має виключне право ухвалювати рішення щодо розгортання та використання збройних сил Німеччини — [[Бундесвер|Бундесверу]]. Головнокомандувачем є федеральний міністр оборони, який діє від імені парламенту. З 1999 року Бундестаг засідає в будівлі [[Будівля Райхстагу|Рейхстагу]] в Берліні, а також використовує кілька сучасних урядових споруд у його околицях. Бундестаг має свою власну поліцію (Bundestagspolizei), яка підпорядковується президенту Бундестагу.

На чолі Бундестагу з 26 жовтня 2021 року стоїть [[Бербель Бас]] із [[Соціал-демократична партія Німеччини|Соціал-демократичної партії Німеччини]].

Крім неї, в парламенті є п'ять віце-президентів, по одному від кожної політичної фракції. Президент і віце-президенти обираються членами Бундестагу, зазвичай шляхом голосування, яке підтверджує запропонованих кандидатів незалежно від того, чи є фракція при владі чи в опозиції. Вперше в історії об'єднаної Німеччини праворадикальна партія [[Альтернатива для Німеччини|AfD]] не змогла здобути пост віце-президента через негативне ставлення більшості депутатів, що вважається вотумом недовіри до цієї політичної сили, яка перебуває під наглядом внутрішньої розвідки.

З огляду на те, що президент Німеччини є головою держави, а Бундестаг контролює уряд, президент Бундестагу є другою за важливістю посадовою особою в державі. Хоча канцлер очолює уряд, він лише третій у ієрархії після президента Німеччини та президента Бундестагу.

20-й Бундестаг Німеччини не лише найбільший у своїй історії, але й є найбільш відвідуваним парламентом у світі, що робить його найвпливовішим демократичним органом на міжнародному рівні.

== Історія ==
Перша установа, яка називалася Бундестагом, існувала в Німецькому Союзі (німецькою - Deutscher Bund). Вона збиралася у [[Франкфурт-на-Майні|Франкфурті-на-Майні]] з 1816 до 1866 року. Англійською мовою її називають Федеральною конвенцією.

Після розпуску [[Німецький союз|Німецького Союзу]] в 1866 році та заснування [[Німецька імперія (1871—1945)|Німецької імперії]] (German Reich) у 1871 році, у Берліні, столиці тодішнього [[Королівство Пруссія|Королівства Пруссія]] (найбільшого та найвпливовішого штату як у Союзі, так і в імперії), було створено Рейхстаг як німецький парламент.

Делегати Рейхстагу обиралися шляхом прямих і рівних виборів для чоловіків (на відміну від трикласової виборчої системи, що існувала в Пруссії до 1918 року). Рейхстаг не брав участі у призначенні канцлера до парламентських реформ жовтня 1918 року. Після [[Листопадова революція|Листопадової революції]] 1918 року та запровадження [[Веймарська конституція|Веймарської конституції]] жінки отримали право голосувати та бути обраними до Рейхстагу, а парламент міг використовувати вотум недовіри, щоб змусити канцлера або будь-якого члена кабінету подати у відставку.

У 1933 році [[Адольф Гітлер]] був призначений канцлером і завдяки декрету про підпал Рейхстагу, Закону про надання повноважень 1933 року та смерті президента [[Пауль фон Гінденбург|Пауля фон Гінденбурга]] у 1934 році отримав необмежену владу. Після цього Рейхстаг збирався рідко, зазвичай у Оперному театрі Кролла, щоб одностайно затверджувати рішення уряду. Останнє засідання відбулося 26 квітня 1942 року.

З новою конституцією 1949 року був створений Бундестаг як новий парламент Західної Німеччини. Оскільки Західний Берлін офіційно не підпорядковувався конституції, засідання Бундестагу проходили в Бонні у кількох різних будівлях, зокрема тимчасово в колишньому водопровідному об'єкті. Крім того, через юридичний статус міста, жителі Західного Берліна не мали права голосувати на виборах до Бундестагу, і замість цього їх представляли 22 делегати без права голосу, обрані Палатою представників, законодавчим органом міста.

Будівля Бундесгаусу в Бонні була колишньою будівлею парламенту Німеччини. Засідання Бундестагу Німеччини відбувалися там з 1949 року до його переїзду до Берліна в 1999 році. Сьогодні в ньому розташований Міжнародний конгрес-центр Бундесгаусу в Бонні, а в північній частині – філія Бундесрату («Федеральна рада»), яка представляє землі – федеральні штати. Південні частини стали частиною німецьких офісів для Організації Об'єднаних Націй у 2008 році.

Колишня будівля Рейхстагу слугувала для розміщення історичної виставки (Fragen an die deutsche Geschichte) і зрідка використовувалася як конференц-центр. Будівля Рейхстагу також іноді використовувалася як місце для засідань Бундестагу та його комітетів і Федеральної конвенції, органу, який обирає федерального президента Німеччини. Однак радянська влада суворо протестувала проти використання будівлі Рейхстагу установами Федеративної Республіки Німеччина і намагалася порушувати засідання, пролітаючи поблизу будівлі на надзвукових літаках.

З 19 квітня 1999 року німецький парламент знову збирається в Берліні в оригінальній будівлі Рейхстагу, яка була побудована в 1888 році за планами німецького архітектора Пауля Валлота і зазнала значної реконструкції під керівництвом британського архітектора лорда Нормана Фостера. Парламентські комітети і підкомітети, публічні слухання та засідання парламентських груп проходять у трьох допоміжних будівлях, що оточують будівлю Рейхстагу: Якоб-Кайзер-Гаус, Пауль-Льобе-Гаус і Марі-Елізабет-Людерс-Гаус.

У 2005 році невеликий літак зазнав аварії біля будівлі німецького парламенту. Тоді було вирішено заборонити приватний повітряний рух над Центральним Берліном.

== Завдання ==
Разом із Бундесратом, Бундестаг є законодавчою гілкою політичної системи Німеччини.

Хоча більшість законодавчих ініціатив надходять від виконавчої влади, Бундестаг вважає свою законодавчу функцію найважливішою відповідальністю, приділяючи багато зусиль оцінці та внесенню поправок до урядової законодавчої програми. Комітети відіграють важливу роль у цьому процесі. Пленарні засідання забезпечують членам парламенту форум для участі в публічних дебатах щодо законодавчих питань, які розглядаються, але вони зазвичай добре відвідуються лише тоді, коли розглядається важливе законодавство.

Члени Бундестагу – єдині федеральні посадовці, які обираються безпосередньо народом; у свою чергу, Бундестаг обирає канцлера та, крім того, здійснює нагляд за виконавчою владою щодо як змістовної політики, так і рутинного адміністрування. Ця система стримувань і противаг може реалізовуватися через обов’язкові законодавчі акти, публічні дебати щодо урядової політики, розслідування та прямі запитання до канцлера або урядових посадовців. Наприклад, Бундестаг може проводити годину запитань (Fragestunde), під час якої представник уряду відповідає на заздалегідь подане письмове запитання від члена парламенту. Під час години запитань члени можуть ставити додаткові запитання. Запитання можуть стосуватися як важливих політичних питань, так і конкретних проблем виборців. За останні сорок років використання години запитань значно зросло, понад 20 000 запитань було поставлено під час сесії 1987–1990 років. Опозиційні партії активно користуються своїм парламентським правом контролювати дії уряду.

Послуги для виборців також здійснюються через Комітет петицій. У 2004 році Комітет петицій отримав понад 18 000 скарг від громадян і зміг досягти взаємно задовільного рішення для більш ніж половини з них. У 2005 році, як пілотний проєкт інтернет-петицій, була розроблена версія системи електронних петицій для Бундестагу. Це був спільний проєкт Шотландського парламенту, Міжнародного центру теледемократії та Відділу онлайн-сервісів Бундестагу. Система була офіційно запущена 1 вересня 2005 року, а в 2008 році Бундестаг перейшов на нову систему на основі її оцінки.

== Вибори ==
Німеччина використовує систему змішаної пропорційної виборчої системи, яка поєднує пропорційне представництво з елементами мажоритарної системи відносної більшості. Бундестаг має 598 номінальних членів, обраних на чотирирічний термін; ці місця розподіляються між шістнадцятьма німецькими землями пропорційно до чисельності населення, яке має право голосу.

Кожен виборець має два голоси: голос за кандидата в окрузі (перший голос) і голос за партійний список (другий голос). Виключно на основі перших голосів 299 членів обираються в одномандатних округах за мажоритарною системою відносної більшості. Другі голоси використовуються для пропорційного розподілу місць для партій, спочатку в землях, а потім на федеральному рівні. Місця розподіляються за {{iw|Sainte-Laguë_method|методом Сент-Лагю|en|Sainte-Laguë_method}}. Якщо партія виграє менше місць в одномандатних округах землі, ніж їй належало б за результатами других голосів, вона отримує додаткові місця з відповідного земельного списку. Партії можуть подавати списки в кожній землі за певних умов, наприклад, за наявності певної кількості підписів підтримки. Партії можуть отримати другі голоси лише в тих землях, де вони подали земельний список.

Якщо партія, вигравши одномандатні округи в одній землі, отримує більше місць, ніж їй належало б за результатами других голосів у цій землі (так звані "надмірні мандати"), інші партії отримують компенсаційні мандати. Через це положення, Бундестаг зазвичай має більше ніж 598 членів. Наприклад, 20-й і нинішній Бундестаг має 735 місць: 598 регулярних місць і 137 надмірних та компенсаційних мандатів. Надмірні мандати розраховуються на рівні землі, тому додається багато інших місць для балансування між різними землями, що збільшує кількість місць більше, ніж це потрібно для компенсації на національному рівні, аби уникнути негативного впливу голосування.

Щоб претендувати на місця за результатами голосування за партійний список, партія повинна або виграти три одномандатні округи за першими голосами (положення про базовий мандат), або перевищити поріг у 5% других голосів на загальнонаціональному рівні. Якщо партія виграє лише один або два одномандатні округи та не набирає принаймні 5% других голосів, вона зберігає одномандатні місця, але інші партії, які виконали одну з двох умов, отримують компенсаційні місця. Останній приклад відбувся на виборах 2002 року, коли ПДС набрала лише 4,0% других голосів на загальнонаціональному рівні, але виграла два округи в Берліні. Це правило також застосовується, якщо незалежний кандидат виграє одномандатний округ, що не траплялося з виборів 1949 року.

Якщо виборець віддає перший голос за успішного незалежного кандидата або за кандидата, чия партія не змогла пройти до пропорційного представництва, його другий голос не враховується при розподілі пропорційних місць. Однак він враховується при підрахунку того, чи перевищила партія поріг у 5%.

Партії, що представляють визнані національні меншини (наразі це данці, фризи, лужицькі серби та роми), звільняються від вимог 5% порога та положення про базовий мандат, але зазвичай беруть участь лише в земельних виборах. Єдина партія, яка скористалася цим положенням на федеральному рівні, це Південношлезвізька виборча асоціація, що представляє данців і фризів у Шлезвіг-Гольштейні, і яка змогла виграти місце в 1949 і 2021 роках.

== Членство ==

=== Депутатські групи ===
Основними організаційними структурами в Бундестазі є парламентські групи (фракції). Для створення парламентської групи потрібно не менше 5% депутатів парламенту. Депутати від різних партій можуть об'єднуватися в групу лише за умови, що їхні партії не конкурували одна з одною на виборах у жодній з федеральних земель Німеччини. Зазвичай, усі партії, що подолали 5%-ий бар'єр, формують власні фракції. [[Християнсько-демократичний союз (Німеччина)|Християнсько-демократичний союз]] (CDU) і [[Християнсько-соціальний союз]] (CSU) завжди формували одну спільну фракцію, оскільки CSU бере участь у виборах лише в Баварії, а CDU — у решті 15 земель.

Розмір фракції визначає ступінь її представництва в комітетах, час для виступів, кількість голів комітетів і її участь у керівних органах Бундестагу. Більшість урядового фінансування для законодавчої та адміністративної діяльності отримують саме фракції, а не окремі депутати.

Керівництво фракції складається з голови парламентської партії, кількох заступників і виконавчого комітету. Вони відповідають за представлення фракції, підтримання партійної дисципліни та організацію парламентської діяльності. Члени кожної фракції працюють у робочих групах, що зосереджуються на окремих питаннях політики, таких як соціальна політика, економіка, зовнішня політика тощо. Фракція збирається щовівторка для обговорення законодавчих ініціатив і формування позиції партії.

Партії, що не мають 5% місць у Бундестазі, можуть отримати статус "групи", що надає певні привілеї, хоча й менші, ніж у фракцій.

=== Керівні органи ===
До керівних органів Бундестагу входять Рада старійшин і Президія. Рада старійшин складається з керівництва Бундестагу та найвищих представників кожної фракції, кількість яких залежить від їхньої чисельності. Рада старійшин визначає порядок денний, розподіляє головування в комітетах і є важливим форумом для міжпартійних переговорів. Президія відповідає за адміністративні питання, зокрема роботу секретаріату та наукових служб. Президію очолює президент Бундестагу, як правило, від найбільшої фракції, та віце-президенти від кожної фракції.

=== Комітети ===
Законодавча діяльність у Бундестазі здебільшого відбувається через постійні комітети, кількість яких приблизно відповідає кількості міністерств. У 19-му складі Бундестагу було 24 комітети. Розподіл головування в комітетах і членство в них відображають силу фракцій у парламенті. Члени опозиційних партій можуть очолювати важливі комітети, наприклад, бюджетний комітет зазвичай очолює найбільша опозиційна партія.

=== Адміністрація ===
Членів Бундестагу та президію підтримує Адміністрація Бундестагу, яку очолює директор і яка підпорядковується президенту парламенту. Адміністрація поділена на чотири департаменти: Парламентські служби, Дослідження, Інформаційна та документаційна служби, а також Центральні справи. В Адміністрації працює близько 3 000 співробітників.

== Примітки ==
== Посилання ==
{{Commons|Category:Bundestag}}
* [http://www.bundestag.de/ Вебсторінка Бундестагу]
* [https://web.archive.org/web/20230103141036/https://www.bundestag.de/parlament/plenum/sitzverteilung_20wp Розподіл депутатських мість за партіями у Бундестазі останнього скликання]. Архів [https://www.bundestag.de/parlament/plenum/sitzverteilung_20wp оригіналу] за 3 січня 2023 року.

{{Німеччина в темах}}
{{Парламенти Європи}}
{{Бібліоінформація}}
{{Germany-stub}}

[[Категорія:Парламенти за країною]]
[[Категорія:Політика Німеччини]]
[[Категорія:Нижні палати парламентів]]
[[Категорія:1949 у політиці]]

Юрисдикція: Німеччина

Тип: нижня палата

Частина від: federal level of Germany

Палати: Library of the German Bundestag · Член бундестагу Німеччини

Дата заснування: 7 вересня 1949

Президент: Юлія Клекнер (ХДС/ХСС) · з 23 лютого 2025

Останні вибори: 23 лютого 2025 року

Адреса: Platz der Republik 1 · 11011 Berlin


text:
# Рынжево
Рынжево — деревня в Красногородском районе Псковской области России. Входит в состав Пограничной волости.

## География
Деревня находится в юго-западной части Псковской области, в зоне хвойно-широколиственных лесов, на правом берегу реки Синей, на расстоянии примерно 14 километров (по прямой) к югу от посёлка городского типа Красногородск, административного центра района. Абсолютная высота — 98 метров над уровнем моря.

### Климат
Климат характеризуется как умеренно континентальный, мягкий, с прохладной зимой и тёплым летом. Средняя многолетняя температура самого холодного месяца (января) составляет −7°С, температура самого тёплого (июля) — +17°С. Среднегодовое количество осадков — до 650 мм. Вегетационный период длится 120—130 дней в году.

### Часовой пояс
Деревня Рынжево, как и вся Псковская область, находится в часовой зоне МСК (московское время). Смещение применяемого времени относительно UTC составляет +3:00.

## История
До 3 июня 2010 года населённый пункт входил в состав Покровской волости.

## Население
| 2001 | 2002 | 2010 |
| ---- | ---- | ---- |
| 7    | ↘5   | →5   |

Согласно результатам переписи 2002 года, в национальной структуре населения русские составляли 100 %.

wikiname: ruwiki

title: Рынжево

in_language: ru

wikitext:
{{НП+Россия
|статус                   = деревня
 | русское название         = Рынжево
 | оригинальное название    =
 | изображение              =
 |описание изображения     =
 | герб                     =
 | флаг                     =
 |lat_deg = 56 |lat_min = 41 |lat_sec = 32
 |lon_deg = 28 |lon_min = 16 |lon_sec = 38
 |CoordScale =
 |регион                   = Псковская область
 |регион в таблице         =
 |вид района               = муниципальный район
 |район                    = Красногородский район
 |район в таблице          = Красногородский район{{!}}Красногородский
|вид поселения            = Сельское поселение
 |поселение                = Пограничная волость
 |поселение в таблице      = Пограничная волость
 | B в регион               = слева
 | C в регион               = справа
 |внутреннее деление       =
 |глава                    =
 |дата основания           =
 |первое упоминание        =
 |прежние имена            =
 |статус с                 =
 |площадь                  =
 |высота центра НП         = 98
 |население               = {{ Население | Рынжево | тс }}
 |год переписи            = {{ Население | Рынжево | г }}
 |плотность               =
 |агломерация             =
 |национальный состав     =
 |конфессиональный состав =
 |этнохороним             =
 |почтовый индекс          =
 |почтовые индексы         =
 |телефонный код           =
 |цифровой идентификатор   =
 |цифровой идентификатор 2  =
 |сайт                     =
}}
'''Рынжево''' — деревня в [[Красногородский район|Красногородском районе]] [[Псковская область|Псковской области]] [[Россия|России]]. Входит в состав [[Пограничная волость|Пограничной волости]].

== География ==
Деревня находится в юго-западной части Псковской области, в зоне хвойно-широколиственных лесов<ref>Приказ Министерства природных ресурсов Российской Федерации от 28 марта 2007 г. № 68 «Об утверждении Перечня лесорастительных зон и лесных районов Российской Федерации»</ref>, на правом берегу реки [[Синяя (приток Великой)|Синей]], на расстоянии примерно 14 километров (по прямой) к югу от посёлка городского типа [[Красногородск]], административного центра района. Абсолютная высота — 98 метров над [[Уровень моря|уровнем моря]]<ref>{{cite web|url=https://www.geonames.org/7080457/ryzhnevo.html|title=Ryzhnevo|publisher=GeoNames}}</ref>.
=== Климат ===
Климат характеризуется как умеренно континентальный, мягкий, с прохладной зимой и тёплым летом. Средняя многолетняя температура самого холодного месяца (января) составляет −7°С, температура самого тёплого (июля) — +17°С. Среднегодовое количество осадков — до 650 мм. Вегетационный период длится 120—130 дней в году<ref>{{cite web|url=https://fgistp.economy.gov.ru/ais/of1?id=F4FAB12868ECF647817DB9B18597A0AD|title=Схема территориального планирования Красногородского района Псковской области|publisher=Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП)|url-status=dead}}</ref>.
=== Часовой пояс ===
{{ЧасовойПоясОбъекта/MSK|Объект=Деревня Рынжево, как и вся Псковская область,}}

== История ==
До 3 июня 2010 года населённый пункт входил в состав [[Покровская волость (Псковская область)|Покровской волости]].

== Население ==
{{ Население | Рынжево }}
Согласно результатам [[Всероссийская перепись населения (2002)|переписи 2002 года]], в национальной структуре населения [[русские]] составляли 100 %<ref>{{cite web|url = http://lingvarium.org/russia/BD/02c_Pskovskaja.xls|author = [[Коряков, Юрий Борисович|Коряков Ю. Б.]]|title = База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»|access-date = 2020-05-07|archive-date = 2021-10-05|archive-url = https://web.archive.org/web/20211005021749/http://www.lingvarium.org/russia/BD/02c_Pskovskaja.xls|url-status = live}}</ref>.

== Примечания ==
{{примечания}}
{{Pskov-obl-geo-stub}}

[[Категория:Населённые пункты Красногородского района]]

title: Рынжево

Страна: Россия

Субъект Федерации: Псковская область

Муниципальный район: Красногородский

Сельское поселение: Пограничная волость

title: История и география

title: Население

Население: →5 человек (2010)

title: Цифровые идентификаторы

Цифровые идентификаторы: Рынжево МоскваПсковКрасногородск Рынжево


text:
# تريسي كينغ
تريسي كينغ (بالإنجليزية: Tracy King) هو سياسي أمريكي، ولد في 9 نوفمبر 1960. حزبياً، نشط في الحزب الديمقراطي. وقد انتخب عضو مجلس نواب تكساس.

## وصلات خارجية
- الموقع الرسمي

title: تريسي كينغ

wikitext:
{{صندوق معلومات شخص}}
'''تريسي كينغ''' {{إنج|Tracy King}} هو [[سياسي]] [[الولايات المتحدة|أمريكي]]، ولد في [[9 نوفمبر]] [[1960]].<ref>Jonathan Tilove, "Only seven white Democrats left", ''[[Laredo Morning Times]]'', November 10, 2014, p. 9A</ref><ref name=king>{{استشهاد ويب|مسار=http://www.campaignsitebuilder.com/templates/displayfiles/tmpl63.asp?SiteID=1641&PageID=29885|عنوان=Tracy O. King files for re-election|ناشر=campaignsitebuilder.com|تاريخ الوصول=May 3, 2012| مسار أرشيف = https://web.archive.org/web/20160304065230/http://www.campaignsitebuilder.com/templates/displayfiles/tmpl63.asp?SiteID=1641&PageID=29885 | تاريخ أرشيف = 4 مارس 2016 }}</ref><ref>Gary Scharrer, "Election trends reflect change", ''[[Laredo Morning Times]]'', January 5, 2013, pp. 1, 14A</ref> [[حزب سياسي|حزبياً]]، نشط في [[الحزب الديمقراطي (الولايات المتحدة)|الحزب الديمقراطي]]. وقد [[انتخابات|انتخب]] عضو مجلس نواب تكساس.

== مراجع ==
{{مراجع}}

== وصلات خارجية ==
* {{موقع رسمي}}
{{مجلس نواب تكساس}}
{{شريط بوابات|أعلام|السياسة|الولايات المتحدة}}
{{بذرة سياسي من تكساس}}

[[تصنيف:أشخاص أحياء]]
[[تصنيف:أشخاص من كاريزو سبرينغز]]
[[تصنيف:أشخاص من مقاطعة زافالا (تكساس)]]
[[تصنيف:أصحاب أعمال من تكساس]]
[[تصنيف:أعضاء الحزب الديمقراطي في مجلس نواب ولاية تكساس]]
[[تصنيف:أعضاء مجلس نواب ولاية تكساس]]
[[تصنيف:أعضاء هيئة تكساس التشريعية في القرن 21]]
[[تصنيف:خريجو جامعة تكساس إيه اند إم]]
[[تصنيف:ديمقراطيون من ولاية تكساس]]
[[تصنيف:سياسيو تكساس القرن 21]]
[[تصنيف:سياسيون أمريكيون في القرن 21]]
[[تصنيف:مشرعون أمريكيون في القرن 21]]
[[تصنيف:مواليد 1960]]
[[تصنيف:ميثوديون أمريكيون]]
[[تصنيف:ميثوديون من تكساس]]

title: معلومات شخصية

تاريخ الميلاد: 9 نوفمبر 1960 (65 سنة)

مواطنة: الولايات المتحدة

title: الحياة العملية

المدرسة الأم: جامعة تكساس إيه آند إم

المهنة: سياسي

الحزب: الحزب الديمقراطي

اللغات: الإنجليزية

title: المواقع

الموقع: الموقع الرسمي

المواقع: تعديل مصدري - تعديل


text:
# Reggio Calcio a 5 2006-2007
Questa pagina raccoglie i dati riguardanti il Reggio Calcio a 5, squadra di calcio a 5 militante in serie A, nelle competizioni ufficiali del 2007-2008. Lo sponsor principale era "Lab Infissi".

## Rosa[1]
| N° | Naz.                 | Ruolo      | Sportivo                           | Anno     |  |  |
| -- | -------------------- | ---------- | ---------------------------------- | -------- |  |  |
|    | Italia (bandiera)    | POR        | Gianfranco Angelini                | 21.07.74 |  |  |
|    | Brasile (bandiera)   | PIV        | Cantagalo                          | 16.10.80 |  |  |
|    | Brasile (bandiera)   | DIF        | Fininho                            | 15.01.82 |  |  |
|    | Brasile (bandiera)   | LAT        | Gildemario                         | 16.07.82 |  |  |
|    | Brasile (bandiera)   | PIV        | Rafael Gagliardi Lacau da Silveira | 26.12.78 |  |  |
|    | Italia (bandiera)    | POR        | Antonino Martino                   | 26.03.87 |  |  |
|    | Italia (bandiera)    | POR        | Giuseppe Meliadò                   | 19.06.85 |  |  |
|    | Italia (bandiera)    | UNI        | Giuseppe Molluso                   | 27.01.72 |  |  |
|    | /                    | DIF        | Patrick Nora                       | 16.05.79 |  |  |
|    | Brasile (bandiera)   | PIV        | Leandro Pereira Ribeiro            | 02.03.73 |  |  |
|    | /                    | DIF        | Thyago Piffer                      | 06.09.82 |  |  |
|    | Argentina (bandiera) | DIF        | Carlos Sánchez                     | 31.01.75 |  |  |
|    | /                    | DIF        | Carlos Scala                       | 24.08.72 |  |  |
|    | Brasile (bandiera)   | LAT        | Rodrigo Vaiz                       | 21.03.87 |  |  |
|    | Paraguay (bandiera)  | LAT        | Carlos Villalba                    | 10.02.72 |  |  |
|    | Paraguay (bandiera)  | LAT        | René Villalba                      | 08.07.81 |  |  |
|    | Paraguay (bandiera)  | PIV        | Walter Villalba                    | 22.10.77 |  |  |
|    | Italia (bandiera)    | Allenatore | Massimo Ronconi                    | 27.09.57 |  |  |
|    | Italia (bandiera)    | Allenatore | David Ceppi                        | 01.01.67 |  |  |

wikiname: itwiki

title: Reggio Calcio a 5 2006-2007

in_language: it

wikitext:
{{torna a|Reggio Calcio a 5}}
{{Stagione squadra
|club =Reggio Calcio a 5
|stagione = 2006-2007
|allenatore1 = {{Bandiera|ITA}} [[Massimo Ronconi]], poi {{Bandiera|ITA}} [[David Ceppi]]
|presidente ={{Bandiera|ITA}} Antonino Mallamaci
|campionato = [[Serie A 2005-2006 (calcio a 5)|Serie A]]
|campionato posizione =''11º posto, salva dopo i play-out''
|coppa1 =
|coppa1 posizione =
|coppa2 =
|coppa2 posizione =
|marcatore campionato =
|marcatore totale =
|stagione prima = [[Reggio Calcio a 5 2005-2006|2005-2006]]
|stagione dopo = [[Reggio Calcio a 5 2007-2008|2007-2008]]
}}

Questa pagina raccoglie i dati riguardanti il '''Reggio Calcio a 5''', squadra di [[calcio a 5]] militante in [[Serie A (calcio a 5)|serie A]], nelle competizioni ufficiali del 2007-2008. Lo sponsor principale era "Lab Infissi".

== Rosa<ref>{{cita web|url=http://www.polismultietnic.com/SoccerManager2/dettaglio_news.php?news_ID=798|titolo=Reggio - La Lab Infissi abbraccia la città|urlarchivio=https://web.archive.org/web/20170816152903/http://www.polismultietnic.com/SoccerManager2/dettaglio_news.php?news_ID=798 }}</ref> ==
{{Giocatore in rosa C5/inizio|col1=#8d0000|col2=#ffffff}}
{{Giocatore in rosa C5||{{bandiera|ITA}}|[[Gianfranco Angelini]]|Portiere|21.07.74}}
{{Giocatore in rosa C5||{{bandiera|BRA}}|[[Alcimar Menon Zimmerman|Cantagalo]]|Pivot|16.10.80}}
{{Giocatore in rosa C5||{{bandiera|BRA}}|[[Anderson Gomes da Silva|Fininho]]|Difensore|15.01.82}}
{{Giocatore in rosa C5||{{bandiera|BRA}}|[[Gildemario Martins da Silva|Gildemario]]|Laterale|16.07.82}}
{{Giocatore in rosa C5||{{bandiera|BRA}}|Rafael Gagliardi Lacau da Silveira|Pivot|26.12.78}}
{{Giocatore in rosa C5||{{bandiera|ITA}}|[[Antonino Martino (giocatore di calcio a 5)|Antonino Martino]]|Portiere|26.03.87}}
{{Giocatore in rosa C5||{{bandiera|ITA}}|Giuseppe Meliadò|Portiere|19.06.85}}
{{Giocatore in rosa C5||{{bandiera|ITA}}|''Giuseppe Molluso''<ref name=ces>Ceduto a stagione in corso</ref>|Universale|27.01.72}}
{{Giocatore in rosa C5||{{bandiera|BRA}}/{{bandiera|ITA}}|[[Patrick Nora]]|Difensore|16.05.79}}
{{Giocatore in rosa C5||{{bandiera|BRA}}|Leandro Pereira Ribeiro|Pivot|02.03.73}}
{{Giocatore in rosa C5||{{bandiera|BRA}}/{{bandiera|ITA}}|''[[Thyago Piffer]]''<ref name=ces/>|Difensore|06.09.82}}
{{Giocatore in rosa C5||{{bandiera|ARG}}|''[[Carlos Sánchez (giocatore di calcio a 5 1975)|Carlos Sánchez]]''<ref name=ces/>|Difensore|31.01.75}}
{{Giocatore in rosa C5||{{bandiera|BRA}}/{{bandiera|ITA}}|[[Carlos Scala]]<ref name=acq>Acquistato a stagione in corso</ref>|Difensore|24.08.72}}
{{Giocatore in rosa C5||{{bandiera|BRA}}|Rodrigo Vaiz|Laterale|21.03.87}}
{{Giocatore in rosa C5||{{bandiera|PRY}}|[[Carlos Villalba (giocatore di calcio a 5)|Carlos Villalba]]<ref name=acq/>|Laterale|10.02.72}}
{{Giocatore in rosa C5||{{bandiera|PRY}}|[[René Villalba]]|Laterale|08.07.81}}
{{Giocatore in rosa C5||{{bandiera|PRY}}|[[Walter Villalba]]|Pivot|22.10.77}}
{{Giocatore in rosa C5||{{bandiera|ITA}}|[[Massimo Ronconi]]|Allenatore|27.09.57}}
{{Giocatore in rosa C5||{{bandiera|ITA}}|[[David Ceppi]]|Allenatore|01.01.67}}
{{Giocatore in rosa C5/fine}}

== Note ==
<references/>

== Collegamenti esterni ==
*{{cita web|url=http://www.allenarenelcalcioa5.it/cenni%20di%20storia/Campionato%20Italiano%20Serie%20A/2006_07/csa_2006_07_elenco_reggio.htm|titolo=La rosa del Reggio C5}}

{{Calcio a 5 Reggio storico}}
{{Calcio a 5 in Italia 2006-2007}}
{{Portale|calcio}}

title: Stagione 2006-2007

Sport: calcio a 5

Squadra: Reggio

Allenatore: Massimo Ronconi, poi David Ceppi

Presidente: Antonino Mallamaci

Serie A: 11º posto, salva dopo i play-out


text:
# عقبه بن ابی معیط
عقبة بن ابی معیط بن ابی عمرو بن امیه بن عبدشمس بن عبد مناف بن قصی بن کلاب بن مرة بن کعب بن لؤی بن غالب بن فهر بن مالک بن النضر بن کنانة بن خزیمة بن مدرکة بن الیاس بن مضر بن نزار بن معد بن عدنان از بزرگان قریش بود.

## آزار و اذیتپیامبر اسلام
در تفسیر المیزان ذیل آیه ۲۷ سوره فرقان به نقل از الدر المنثور آورده است که ابو نعیم از طریق کلبی از ابی صالح از ابن‌عباس روایت کرده که گفت: عقبة بن ابی معیط، از هیچ سفری نمی‌آمد مگر آنکه طعامی می‌ساخت و همه اهل مکه را دعوت می‌کرد، و بسیار با رسول خدا (ص) می‌نشست، و از گفتگوی او خوشش می‌آمد.
پس روزی از سفری بیامد، و طعامی درست کرد، و رسول خدا (ص) را به طعام خود دعوت کرد، حضرت فرمود: هرگز طعام تو را نخواهم خورد مگر وقتی که شهادت دهی معبودی جز خدا نیست و من رسول خدایم، عقبه گفت: برادر زاده بخور، فرمود نمی‌خورم مگر وقتی به این معنا شهادت دهی، پس شهادت داد، و حضرت از طعامش خورد.
وقتی این خبر به گوش ابی بن خلف رسید، نزد او شد و گفت ای عقبه تو هم از دین درآمدی؟! و ابی از دوستان عقبه بود. گفت: نه، در نیامدم، ولی این مرد بر من وارد شد، و از غذا خوردن امتناع کرد، مگر وقتی که شهادت دهم، من شرم کردم که غذا نخورده از خانه‌ام بیرون شود، شهادت دادم، ابی گفت من از تو خشنود نمی‌شوم مگر آنکه بروی آب دهان به روی او بیندازی، عقبه همین کار را کرد، رسول خدا (ص) فرمود تو را خارج مکه نبینم که به قتلت می‌رسانم.
همچنین روزی ابوجهل و عده‌ای از قریش به همراه عقبة بن ابی معیط بودند. پیامبر اسلام را دیدند که نماز می‌خواند و سجده نمازش طولانی شده است. ابوجهل رو به آنان کرده و گفت کدام یک از شما فضولات شکمبه شتری را که امروز در فلان نقطه مکه کشته شده است را می‌آورد و بر سر محمد می‌ریزد؟ در عمل عقبة عهده‌دار این کار شده و فضولات شکمبه شتر را آورده و بر سر و بین دو کتف محمد ریخت.
در ضمن گفته شده است که گاهی وی مدفوع انسان را درون زنبیلی ریخته، جلوی در خانه محمد خالی می‌کرد.
یک روز عده‌ای از اعیان قریش به محمد حمله کردند و در این میان عقبه بن ابی معیط پارچه‌ای را به دور گردن محمد انداخت و به سختی آن را کشید به طوری که زندگی محمد در خطر افتاده بود.

## پرسش ازپیامبر اسلام
در تفسیر المیزان در بحث روایتی مربوط به آیات ۲۳ و ۲۴ سوره کهف سبب نزول این سوره را بنابر حدیثی از جعفر صادق می‌داند که مطابق آن، قریش نضر بن حارث بن کلده و عقبه بن ابی معیط و عاص بن وائل را می‌فرستند تا از یهودان مسائلی را بیاموزند. آنان پس از برگشتن گفتند ما از او چند مسئله پرسش می‌کنیم اگر جواب داد می‌دانیم که راستگو است و اگرنه می‌فهمیم که دروغ می‌گوید. پیامبر اسلام پس از شنیدن سؤالها گفت فردا جوابهایش را می‌دهم و در این وعده‌ای که داد «ان شاء اللّه» نگفت. به همین جهت چهل روز وحی از او قطع شد تا آنجا که وی غمگین شد و یارانش که به وی ایمان آورده بودند به شک افتادند و قریش شادمان شد و شروع کرد به استهزاء و آزار او و ابو طالب سخت اندوهگین شد.

## اسارت عقبه در جنگ بدر و قتل او
در جنگ بدر چشم محمد به عقبه افتاد و گفت: روزی نماز می‌خواندم و به سجده رفته بودم که ناگاه عقبه آنچنان با لگد به گردنم کوبید که از شدت آن ضربه چشمانم داشت از حدقه بیرون می‌زد. در تفسیر المیزان ذیل آیه ۲۷ سوره فرقان به نقل از الدر المنثور آورده شده که: وی در جنگ بدر اسیر شد و به شیوه قتل صبر کشته گشت، ولی تا آن روز هیچ‌کس را با شکنجه نکشته بودند.
از گفته‌های واقدی برمی‌آید که عقبه بن معیط یکی از محرکین اصلی و برپا کنندگان جنگ بدر بوده است. پیامبر اسلام در جواب خود عقبه، علت دستور قتلش را دشمنی او با خدا و شخص خودش و آزار دادنش عنوان نمود.
براساس روایات صحیح بخاری و طبقات الکبری ابن سعد، عقبه در میدان نبرد بدر کشته شد و به همراه سران قریش در چاله‌ای مدفون گردید. اگرچه براساس سیره ابن هشام عقبه به دستور محمد توسط عاصم بن ثابت بعد از اسارت کشته شد.

wikiname: fawiki

title: عقبه بن ابی معیط

in_language: fa

wikitext:
'''عقبة بن ابی معیط''' بن ابی عمرو بن امیه بن [[عبدشمس]] بن [[عبد مناف]] بن [[قصی بن کلاب]] بن مرة بن کعب بن لؤی بن غالب بن فهر بن مالک بن النضر بن کنانة بن خزیمة بن مدرکة بن الیاس بن مضر بن نزار بن معد بن عدنان از بزرگان [[قریش]] بود.<ref>سیره ابن هشام</ref>

== آزار و اذیت [[پیامبر اسلام]] ==
در [[تفسیر المیزان]] ذیل آیه ۲۷ [[سوره فرقان]] به نقل از [[الدر المنثور]]<ref>الدر المنثور، ج ۵، ص ۶۸</ref> آورده است که ابو نعیم از طریق کلبی از ابی صالح از ابن‌عباس روایت کرده که گفت: عقبة بن ابی معیط، از هیچ سفری نمی‌آمد مگر آنکه طعامی می‌ساخت و همه اهل مکه را دعوت می‌کرد، و بسیار با [[رسول خدا]] (ص) می‌نشست، و از گفتگوی او خوشش می‌آمد.
پس روزی از سفری بیامد، و طعامی درست کرد، و رسول خدا (ص) را به طعام خود دعوت کرد، حضرت فرمود: هرگز طعام تو را نخواهم خورد مگر وقتی که شهادت دهی معبودی جز خدا نیست و من رسول خدایم، عقبه گفت: [[برادر زاده]] بخور، فرمود نمی‌خورم مگر وقتی به این معنا شهادت دهی، پس شهادت داد، و حضرت از طعامش خورد.
وقتی این خبر به گوش [[ابی بن خلف]] رسید، نزد او شد و گفت ای عقبه تو هم از دین درآمدی؟! و ابی از دوستان عقبه بود. گفت: نه، در نیامدم، ولی این مرد بر من وارد شد، و از غذا خوردن امتناع کرد، مگر وقتی که شهادت دهم، من شرم کردم که غذا نخورده از خانه‌ام بیرون شود، شهادت دادم، ابی گفت من از تو خشنود نمی‌شوم مگر آنکه بروی [[آب دهان]] به روی او بیندازی، عقبه همین کار را کرد، رسول خدا (ص) فرمود تو را خارج مکه نبینم که به قتلت می‌رسانم.<ref name=mizan>[[تفسیر المیزان]]، آیه ۲۷ [[سوره فرقان]]</ref>

همچنین روزی ابوجهل و عده‌ای از قریش به همراه عقبة بن ابی معیط بودند. پیامبر اسلام را دیدند که نماز می‌خواند و سجده نمازش طولانی شده است. ابوجهل رو به آنان کرده و گفت کدام یک از شما فضولات شکمبه شتری را که امروز در فلان نقطه مکه کشته شده است را می‌آورد و بر سر محمد می‌ریزد؟ در عمل عقبة عهده‌دار این کار شده و '''فضولات شکمبه شتر''' را آورده و بر سر و بین دو کتف محمد ریخت.<ref>جمل من انساب الاشراف، احمد بن یحیی بن جابر البلاذری (م ۲۷۹)، تحقیق سهیل زکار و ریاض زرکلی، بیروت، دارالفکر، ط الاولی، ۱۴۱۷/۱۹۹۶، ج۱، ص۱۲۵</ref>
در ضمن گفته شده است که گاهی وی مدفوع انسان را درون زنبیلی ریخته، جلوی در خانه محمد خالی می‌کرد.<ref>جمل من انساب الاشراف، احمد بن یحیی بن جابر البلاذری، ج۱ ص۱۶۷</ref>

یک روز عده‌ای از اعیان قریش به محمد حمله کردند و در این میان عقبه بن ابی معیط پارچه‌ای را به دور گردن محمد انداخت و به سختی آن را کشید به طوری که زندگی محمد در خطر افتاده بود.<ref>{{یادکرد وب |url=http://broujerdi.org/content/view/361/1/ |title=زندگی پیامبر گرامی اسلام(ص) از تولد تا رحلت، پایگاه اطلاع‌رسانی آیت‌الله بروجردی، ۹ اسفند ۱۳۹۳ |accessdate=۲۸ فوریه ۲۰۱۵ |archiveurl=https://web.archive.org/web/20150209023008/http://broujerdi.org/content/view/361/1/ |archivedate=۹ فوریه ۲۰۱۵ |dead-url=yes }}</ref>

== پرسش از [[پیامبر اسلام]] ==
در [[تفسیر المیزان]] در بحث روایتی مربوط به آیات ۲۳ و ۲۴ [[سوره کهف]] سبب نزول این سوره را بنابر حدیثی از [[جعفر صادق]] می‌داند که مطابق آن، قریش [[نضر بن حارث]] بن کلده و عقبه بن ابی معیط و [[عاص بن وائل]] را می‌فرستند تا از یهودان مسائلی را بیاموزند. آنان پس از برگشتن گفتند ما از او چند مسئله پرسش می‌کنیم اگر جواب داد می‌دانیم که راستگو است و اگرنه می‌فهمیم که دروغ می‌گوید. پیامبر اسلام پس از شنیدن سؤالها گفت فردا جوابهایش را می‌دهم و در این وعده‌ای که داد «ان شاء اللّه» نگفت. به همین جهت چهل روز [[وحی]] از او قطع شد تا آنجا که وی غمگین شد و یارانش که به وی ایمان آورده بودند به شک افتادند و قریش شادمان شد و شروع کرد به استهزاء و آزار او و [[ابو طالب]] سخت اندوهگین شد.<ref>[http://www.aviny.com/quran/almizan/jeld-13/mizan-14.aspx تفسیر المیزان، جلد ۱۳، سوره کهف، «و لا تقولن لشایء انی فاعل ذلک غدا (۲۳) الا ان یشاء اللّه» یعنی درباره هیچ چیز مگو که فردا چنین کنم (۲۳) مگر آنکه خدا بخواهد.]</ref>

== اسارت عقبه در جنگ بدر و قتل او ==
در [[جنگ بدر]] چشم محمد به عقبه افتاد و گفت: روزی نماز می‌خواندم و به سجده رفته بودم که ناگاه عقبه آنچنان با لگد به گردنم کوبید که از شدت آن ضربه چشمانم داشت از حدقه بیرون می‌زد.<ref>بلاذری، کتاب جمل من انساب الاشراف، ج۱، ص۱۴۸ و در چاپ زکار ص۱۶۷</ref> در [[تفسیر المیزان]] ذیل آیه ۲۷ [[سوره فرقان]] به نقل از [[الدر المنثور]] آورده شده که: وی در جنگ بدر اسیر شد و به شیوه [[قتل صبر]] کشته گشت، ولی تا آن روز هیچ‌کس را با شکنجه نکشته بودند.<ref name=mizan/>
از گفته‌های واقدی برمی‌آید که عقبه بن معیط یکی از محرکین اصلی و برپا کنندگان جنگ بدر بوده است. پیامبر اسلام در جواب خود عقبه، علت دستور قتلش را دشمنی او با خدا و شخص خودش و آزار دادنش عنوان نمود.<ref>{{یادکرد وب |url=http://porseman.org/pasokh/showq.aspx?id=266475&data=863B1AE3FF7EC2C648BA2C175134EF |title=نشریه الکترونیک پرسمان به نقل از ( مغازی، ص۸۴)، ۹ اسفند ۱۳۹۳ |accessdate=۲۸ فوریه ۲۰۱۵ |archiveurl=https://web.archive.org/web/20150402115337/http://porseman.org/pasokh/showq.aspx?id=266475&data=863B1AE3FF7EC2C648BA2C175134EF |archivedate=۲ آوریل ۲۰۱۵ |dead-url=yes }}</ref>

براساس روایات [[صحیح بخاری]]<ref>صحیح بخاری جلد ۱ کتاب ۴ شماره ۲۴۱ و کتاب ۹ شماره ۴۹۹</ref> و [[طبقات الکبری]]<ref>طبقات الکبری جلد ۲ صفحهٔ ۲۶۰</ref> ابن سعد، عقبه در میدان [[نبرد بدر]] کشته شد و به همراه سران قریش در چاله‌ای مدفون گردید. اگرچه براساس [[سیره ابن هشام]]<ref>سیره ابن هشام صفحه ۳۰۸ - انتشارات آکسفورد ۱۹۸۰</ref> عقبه به دستور محمد توسط عاصم بن ثابت بعد از اسارت کشته شد.

== جستارهای وابسته ==
* [[قتل صبر]]

== منابع ==
{{پانویس|۲}}

[[رده:اعدام‌شدگان سده ۷ (میلادی)]]
[[رده:اهالی مکه]]
[[رده:درگذشتگان ۶۲۴ (میلادی)]]
[[رده:نیاکان صحابه]]
[[رده:ویکی‌سازی رباتیک]]
[[رده:عرب‌های سده ۷ (میلادی)]]


text:
# Костянтин Гормузакі
Костянти́н Гормуза́кі (точніше Гурмузакі; рум. Constantin N. Hurmuzaki, нім. Constantin Nikolaus Freiherr von Hormuzaki) (3 жовтня 1862, Чорнівка, Австрійська імперія — 22 лютого 1937, Чернівці) — румунський ентомолог і ботанік, який працював головним чином на Буковині. Доктор права, почесний академік Румунської Академій наук (1919), почесний доктор (Doctor honoris causa) (1930) і професор (1931).

## Біографія
Народився 3 жовтня 1862 в родинному маєтку в селі Чорнівка поблизу Чернівців у родині, що етнічно походила від греків-фанаріотів, які стали заможними аристократами у Молдові. Чорнівкою вони володіли з 1680-х років. У 1867 році батько обміняв маєток на два будинки у Відні у свого друга Отто фон Петріїно.
Костянтин закінчив з відзнакою ліцей (1881). Під час навчання здібний підліток захопився спостереженнями за природою. У цьому вагому роль відіграв той самий Отто фон Петріїно, буковинський геолог, член Віденського зоолого-ботанічного товариства (що згодом обіймав посаду міністра господарства Віденського уряду). Закінчивши ліцей, Костянтин стає студентом філософського факультету Чернівецького університету. Тут юнак продовжує вивчати зоологію, ботаніку, мінералогію, географію, але вже рік по тому переходить на юридичний факультет. Після трьох років навчання він переїздить до Відня (1885), завершує курс вищого навчання (1886).
У березні 1888 року, продовжуючи сімейну традицію, розпочинає юридичну кар'єру — його призначають урядовцем фінансової прокуратури. Та вже через рік він полишає цю посаду, щоби до кінця життя займатися природничими науками. Костянтин Гормузакі працює в Відні в Інституті ботаніки, у зоолого-ботанічному товаристві, краєзнавчому музеї угорського міста Палатин, влітку вивчає флору й фауну на австрійському гірському курорті Бад-Ішль, восени та навесні наступного 1924 року живе на хорватських островах Бріуни.
Ще напередодні Першої світової війни К. Гормузакі представляв у сеймі (парламенті) Буковини Румунську національну партію Буковини. Він підготував чимало публіцистичних газетних статей на національно-культурні теми. Ймовірно, природознавець дотримувався прорумунських поглядів, традиційних для всієї родини Гормузакі. У 1919 році Сен-Жерменський договір легітимізував захоплення Буковини Румунією, і того ж року К. Гормузакі обрали почесним академіком Румунської Академії наук. Тож, не дивно, що у 1925 році він з дружиною та двома дітьми повертається до рідної Буковини. Одержавши звання почесного доктора наук (1930), він наступного року обіймає посаду професора новоствореної кафедри ентомології та біогеографії факультету природничих наук Чернівецького університету.
«Професор — ентомолог вів усамітнене життя, жив тільки для науки у своїй робочій кімнаті <…> Перед незнайомими людьми був стриманим, більш товариським був зі своїми студентами, яких любив, як батько. Був дуже спокійним, лекції готував з великою сумлінністю».
Михайло Гушуляк, румунський ботанік, колишній директор Інституту ботаніки при Чернівецькому університеті.

### Родина
- Батько Ніколае Гурмузакі (1826—1909), почесний член Румунської Академії наук, активний діяч Товариства культури та літератури румунського народу Буковини.
- Мати Наталія фон Стирча (Nataliei de Stîrcea; 1800—1896)
- Дружина (з 1912 року) — баронеса Пульхерія фон Кальмуцька
- Брат Александр фон Гурмузакі (1869—1945), у 1912—1918 роках — останній маршалок (тобто голова) Буковинського крайового сейму, адвокат та громадський діяч.

## Наукова діяльність
Основні наукові інтереси Костянтина Гормузакі були зосереджені на вивченні видового складу та географічного поширення метеликів (лускокрилих) та жуків (твердокрилих) Буковини, а також флори цього регіону. Ним описано як нові для науки низку видів комах та рослин. Спеціально він вивчав роди Перстач (Potentilla) та Малина (Rubus) з родини Розові (Rosacea). Зокрема, Гормузакі описав новий вид перстачів — Potentilla gusuleacii Hormuzaki, 1914, названий ним на честь ботаніка М. Гушуляка, згаданого вище. (Принагідно кажучи, чернівецький натураліст Карл Пенеке одного з відкритих ним видів довгоносиків назвав на честь свого буковинського колеги — Otiorhynchus hormuzakii Penecke, 1935).
Костянтин Гормузакі розробив першу фітогеографічну карту Буковини, і ця праця була високо оцінена науковцями того часу як зразок для створення подібних карт для інших груп організмів та інших регіонів.
Він вважав, що формування сучасної фауни метеликів Європи почалося ще у третинному періоді, а не після останнього льодовикового періоду. Це суперечило усталеним поглядам більшості тодішніх ентомологів. Для розробки гіпотези він збирав і опрацьовував численні відомості з геології, палеонтології, кліматології, зоо- та фітогеографії, активно дискутував з колегами.
Костянтин Гормузакі заснував музей та ентомологічну лабораторію. Він намагався створити при університеті також і науково-дослідний інститут, але реалізувати цей намір не вдалося.

## Праці
- Beiträge zur Käferfauna der Bukowina und Nordrumaniens, Berlin, R. Friedlander & Sohn, 1888, 60 Seiten
- Gesammelte Entomologische Aufzeichnungen (Inhalt: A. Lepidoptera: 1. Lepidopterologische Beobachtungen in der Bucovina; 2. Beschreibung neuer Tagfaltervarietaten: [Acronycta var. Bryophiloides]; 3. Eine neue Varietat der A. Strigosa. B. Coleoptera; 4. Coleopterologische Sammelergebnisse in der Bucovina wahrend der Jahre 1887 und 1888; 5. Eine neuer Beitrag Zur Kenntnis der in der Bucovina einheimischen Coleopteren. R. Friedlander & Sohn, Berlin 1892.
- Das Hochgebirge der Bucovina in coleopterologischer Beziehung, Verlag Bernburg, Otto Bornbluth, Berlin 1893
- Nachtfang am Koder und an bluhenden Weiden im ersten Fruhling 1893, Separatabdruck aus Societas Entomologica, Jahrg. VIII. Nr. 4)
- Aufzahlung der bisher aus dem Konigreiche Rumanien bekannten Tagfalter (Rapalocera), mit Berucksichtigung der Nachbarlander, Berlin, Bernburg Otto Dornbluth, 1893, 24 Seiten
- Entomologische Nachrichten (Berlin R. Friedlander & Sohn), Jahrgang XIX (1893), Nr. 16 , Seite 241—246; Nr. 17, Seite 265—272; Nr. 18, Seite 273—283)
- Aus dem Gebirge der Bukowina. Landschafts- und Vegetationsskizzen mit Illustrationen, in «Globus — Illustrierte Zeitschrift fur Lander- und Volkerkunde», Czernowitz 1893
- Uber einige Abanderungen von Lepidopteren aus der Bucovina und aus Rumanien. R. Friedlander & Sohn (Bernburg, Otto Doentblutt), Berlin 1894
- Untersuchungen uber die Lepidopterenfauna der Bukowina, Concordia Typo- u. Lithographie des Erzbischofs (Sylvester Morariu-Andriewicz), 1894. 182 Seiten
- Varietaten von Lycaenen aus der Umgebung von Czernowitz (Bukowina), Separatabdruck aus Societas Enfomologica, Jahrg. VIII, Nr. 3, (189?)
- Bemerkungen uber Varietaten einiger in der Bukowina einheimischer Großschmetterlinge, mit einer Figur im Texte, Druck Adolf Holzhausen, Wien 1895, 30 Seiten
- Beitrag zur Makrolepidopterenfauna der osterreichischen Alpenlander, erschienen in den Verhandlungen der z. b. Gesellschaft in Wien, 1900
- Catalogue des lepidopteres recoltes en Roumanie pendant l'annee 1901 par les membres de la Societe des naturalistes de Roumanie et determine par Constantin Hurmuzachi, Tiparia Speranta, Bucuresti 1902, 21 Seiten
- Beobachtungen uber die aus Rumanien bisher bekannten Garabusarlen, Staatsdruckerei Bukarest 1903, (Bulletin de la Societe des sciences de Bucarest-Roumanie. An. XII, nr. 3 et 4)
- Cercetari noui asupra raporturilor faunistice din Bucovina cu privire speciala la clasa coleopterelor in Buletinul Societatii de Stiinte din Bucuresti — Romania. An. X, nr. 1 si 2), Imprimeria Statului, Bucuresti 1901. Seiten 77-110.
- Deuxieme catalogue des Lepidopteres recoltes en Roumanie pendant l'annee 1902 par les membres de la Societe des Naturalistes de Roumanie, Imprimerie de l'Etat, Bucarest 1903
- Observari asupra genului Nepticula Z. in Buletinul Societatii de Stiinte din Bucuresti — Romania. An. XV, Nr. 5 si 6, Imprimeria Statului, Bucuresti 1907
- Saisondimorphismus bei Papilio Podalirius L. in der Bucovina, Separatabdruck aus Societas Entomologica, Jahrg. VIII, Nr. 1, (189?)
- Die Schmetterlinge (Lepidoptera) der Bukowina. I. Theil. Mit einer Karte. K. K. Zoologisch-botanischen Gesellschaft in Wien 1897, 35 Seiten
- Die Schmetterlinge (Lepidoptera) der Bukowina. II Theil. K. K. Zoologisch-botanischen Gesellschaft in Wien 1897, 210 Seiten
- Troisieme catalogue des coleopteres recoltes par les membres de la Societe des naturalistes de Roumanie, Imprimerie de l'Etat, Bucarest 1904
- Analytische Ubersicht der palaarktischen Lepidopteren-Familien, R. Friedlander & Sohn, Berlin 1904, 68 Seiten
- Die Schmetterlinge (Lepidoptera) der Bukowina mit einer pflanzengeographischen Karte der Bukowina, Czernowitz 1907
- Chestia delimitarii dieceselor nationale gr.-or. din Bucovina, Societatea tipografica bucovineana, Cernauti 1913
- Beitrag zur Lepidopterenfauna von Ischl und Umgebung naher berichtet, Jahresberichte des Vereines fur Naturkunde, Linz, 1918
- Conspectus specierum et varietatum generis Rubus L. circum Ischl. (Austria superiore) hucusque observatarum, Editura Cultura Nationala, Cernăuți 1925, 44 Seiten
- Grundlinien fur die Biogeographie und Biogenese der europaischen Makrolepidopteren, in «Buletinul Faculta?ii de Stiin?e din Cernăuți 3», Cernăuți 1929
- Die Entwicklung der europaischen Lepidopterenfauna seit der Tertiarzeit im Lichte der Palaeogeographie, Pflanzengeographie und Palaeontologie, in «Buletinul Facultății de Ştiințe din Cernauăuți 4», Cernaăuți 1930

title: Костянтин Гормузакі

wikitext:
{{Інші значення|Гурмузакі}}
{{Науковець
| ім'я               = Костянтин Гормузакі
| зображення         =  Dr._Dr._h._c._Constantin_Freiherr_von_Hormuzaki.jpg
| дата народження    = 3.10.1862
| місце народження   = село [[Чорнівка]], тепер [[Новоселицький район|Новоселицького району]] [[Чернівецька область|Чернівецької області]]
| дата смерті        = 22.02.1937
| місце смерті       = [[Чернівці]]
| громадянство       = [[Австрійська імперія]], [[Румунія]]
| галузь             = [[ентомологія]] [[ботаніка]] [[біогеографія]]
| заклад             = [[Чернівецький національний університет імені Юрія Федьковича]]
| Alma Mater         = [[Чернівецький національний університет імені Юрія Федьковича]]
| відомий завдяки     = роботам із [[фауністика|фауністики]] та географічного поширення  рослин та комах з рядів [[Твердокрилі|твердокрилих]] та  [[Лускокрилі|лускокрилих]]
| звання             = [[професор]]
| ступінь            =  [[доктор права]]
| автограф = Unterschrift des Constantin von Hormuzaki.jpg
}}
{{Систематик
| Ширина       =
| Ботанік      = Hormuzaki
| IPNI         =
| List IPNI    =
| Прим_ботанік =
| Зоолог       = Hormuzaki
| Прим_зоолог  =
| Мікробіолог  =
| Wikispecies  =
| Commons      =
}}
'''Костянти́н Гормуза́кі''' (точніше Гурмузакі; {{lang-ro|Constantin N. Hurmuzaki}}, {{lang-de|Constantin Nikolaus Freiherr von Hormuzaki}}) ({{ДН|3|10|1862}}, [[Чорнівка]], [[Австрійська імперія]] — {{ДС|22|2|1937}}, [[Чернівці]]) — румунський [[ентомолог]] і ботанік, який працював головним чином на [[Буковина|Буковині]]. Доктор права, почесний академік Румунської Академій наук (1919), почесний доктор (Doctor honoris causa) (1930) і професор (1931).

== Біографія ==
Народився 3 жовтня [[1862]] в родинному маєтку в селі Чорнівка поблизу Чернівців у родині, що етнічно походила від греків-[[фанаріоти|фанаріотів]], які стали заможними аристократами у [[Молдова|Молдові]]<ref>[[Гурмузакі]]</ref>. Чорнівкою вони володіли з 1680-х років. У 1867 році батько обміняв маєток на два будинки у Відні у свого друга Отто фон Петріїно<ref>Known history of the village of William Paskall's birth. http://www3.telus.net/lpaskall/Chornivka%20History.htm {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20070930024017/http://www3.telus.net/lpaskall/Chornivka%20History.htm |date=30 вересня 2007 }}</ref>.

Костянтин закінчив з відзнакою ліцей (1881). Під час навчання здібний підліток захопився спостереженнями за природою. У цьому вагому роль відіграв той самий Отто фон Петріїно, буковинський геолог, член Віденського зоолого-ботанічного товариства (що згодом обіймав посаду міністра господарства Віденського уряду)<ref name="eremiya">''Єремія Г. І.'' Костянтин Гормузакі — видатний румуномовний вчений та дослідник // Геополитика и экогеодинамика регионов (Симферополь), т. 10, вып. 1, с. 144—147. http://geopolitika.crimea.edu/arhiv/2014/tom10-v-1/024eremiya.pdf {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160813215853/http://geopolitika.crimea.edu/arhiv/2014/tom10-v-1/024eremiya.pdf |date=13 серпня 2016 }}</ref>. Закінчивши ліцей, Костянтин стає студентом філософського факультету Чернівецького університету. Тут юнак продовжує вивчати зоологію, ботаніку, мінералогію, географію, але вже рік по тому переходить на юридичний факультет. Після трьох років навчання він переїздить до Відня (1885), завершує курс вищого навчання (1886).

У березні 1888 року, продовжуючи сімейну традицію, розпочинає юридичну кар'єру — його призначають урядовцем фінансової прокуратури. Та вже через рік він полишає цю посаду, щоби до кінця життя займатися природничими науками. Костянтин Гормузакі працює в Відні в Інституті ботаніки, у зоолого-ботанічному товаристві, краєзнавчому музеї угорського міста Палатин, влітку вивчає флору й фауну на австрійському гірському курорті Бад-Ішль, восени та навесні наступного 1924 року живе на хорватських островах [[Бріуни]].

Ще напередодні [[Перша світова війна|Першої світової війни]] К. Гормузакі представляв у сеймі (парламенті) Буковини Румунську національну партію Буковини<ref> ''Hensellek, Thomas''. Die letzten Jahre der kaiserlichen Bukowina — Studien zur Landespolitik 1909—1914. Diplomica Verlag, Hamburg 2011, S. 118</ref>. Він підготував чимало публіцистичних газетних статей на національно-культурні теми. Ймовірно, природознавець дотримувався прорумунських поглядів, традиційних для всієї родини Гормузакі. У 1919 році [[Сен-Жерменський мирний договір (1919)|Сен-Жерменський договір]] легітимізував захоплення Буковини Румунією, і того ж року К. Гормузакі обрали почесним академіком Румунської Академії наук. Тож, не дивно, що у 1925 році він з дружиною та двома дітьми повертається до рідної Буковини. Одержавши звання [[гонорис кауза|почесного доктора наук]] (1930), він наступного року обіймає посаду професора новоствореної кафедри ентомології та біогеографії факультету природничих наук Чернівецького університету.

{{початок цитати}}«Професор — ентомолог вів усамітнене життя, жив тільки для науки у своїй робочій кімнаті <…> Перед незнайомими людьми був стриманим, більш товариським був зі своїми студентами, яких любив, як батько. Був дуже спокійним, лекції готував з великою сумлінністю». <br/>''Михайло Гушуляк, румунський ботанік, колишній директор Інституту ботаніки при Чернівецькому університеті''<ref name="eremiya"/>. {{кінець цитати}}

=== Родина ===
[[Файл:Wappen der Freiherren Nikolaus und Georg von Hormuzaki von 1881.jpg|thumb|Родинний герб баронів Гормузакі, затверджений 1881 року]]

* Батько [[Ніколае Гурмузакі]] (1826—1909), почесний член Румунської Академії наук, активний діяч Товариства культури та літератури румунського народу Буковини.
* Мати Наталія фон Стирча (Nataliei de Stîrcea; 1800—1896)
* Дружина (з 1912 року) — баронеса Пульхерія фон Кальмуцька
* Брат [[Александр фон Гурмузакі]] (1869—1945), у 1912—1918 роках — останній маршалок (тобто голова) [[Буковинський сейм|Буковинського крайового сейму]], адвокат та громадський діяч.

== Наукова діяльність ==
Основні наукові інтереси Костянтина Гормузакі були зосереджені на вивченні видового складу та географічного поширення метеликів (лускокрилих) та жуків (твердокрилих) Буковини, а також флори цього регіону. Ним описано як нові для науки низку видів комах та рослин. Спеціально він вивчав роди [[Перстач]] (''Potentilla'') та [[Малина (рід)|Малина]] ''(Rubus)'' з родини [[Розові]] (Rosacea). Зокрема, Гормузакі описав новий вид перстачів — ''Potentilla gusuleacii'' Hormuzaki, 1914, названий ним на честь ботаніка [[Гушуляк Михай|М. Гушуляка]], згаданого вище<ref>Щоправда, сучасні систематики вважають, що рослина, описана Гормузакі, по суті не відрізняється від відомої раніше ''Potentilla norvegica'' L. (http://www.gbif.org/species/5367049 {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160809201729/http://www.gbif.org/species/5367049 |date=9 серпня 2016 }} )</ref>. (Принагідно кажучи, чернівецький натураліст [[Карл Пенеке]] одного з відкритих ним видів довгоносиків назвав на честь свого буковинського колеги — ''Otiorhynchus hormuzakii'' Penecke, 1935).

Костянтин Гормузакі розробив першу фітогеографічну карту Буковини, і ця праця була високо оцінена науковцями того часу як зразок для створення подібних карт для інших груп організмів та інших регіонів<ref>{{Cite web |url=http://www.biographien.ac.at/oebl/oebl_H/Hormuzaki_Constantin_1862_1937.xml%3Binternal%26action%3Dhilite.action%26Parameter%3DHormuzaki |title=Архівована копія |accessdate=2 квітня 2022 |archive-date=21 січня 2022 |archive-url=https://web.archive.org/web/20220121085130/http://www.biographien.ac.at/oebl/oebl_H/Hormuzaki_Constantin_1862_1937.xml%3Binternal%26action%3Dhilite.action%26Parameter%3DHormuzaki }}</ref>.

Він вважав, що формування сучасної фауни метеликів Європи почалося ще у [[третинний період|третинному періоді]], а не після [[останній льодовиковий період|останнього льодовикового періоду]]. Це суперечило усталеним поглядам більшості тодішніх ентомологів. Для розробки гіпотези він збирав і опрацьовував численні відомості з геології, палеонтології, кліматології, зоо- та фітогеографії, активно дискутував з колегами.

Костянтин Гормузакі заснував музей та ентомологічну лабораторію. Він намагався створити при університеті також і науково-дослідний інститут, але реалізувати цей намір не вдалося.

[[Файл: Hormuzakia-aggregata-flowers-ZE-01.jpg|міні|ліворуч|250 пкс|Румунський ботанік М. Гушуляк назвав описаний ним як новий для науки рід рослин іменем ''Hormuzakia'' — на честь Костянтина Гормузакі. На фото ''Hormuzakia aggregata'' (Lehm.) Gus.  — воловик скупчений з родини [[Шорстколисті]]<ref> M. ''Bigazzi, F. Selvi and G. Fiorini''. A reappraisal of the generic status of Gastrocotyle, Hormuzakia and Phyllocara (Boraginaceae) in the light of micromorphological and karyological evidence. Edinburgh Journal of Botany, 1999, 56, pp 229—251. doi:10.1017/S0960428600001104</ref>]]

== Праці ==
* Beiträge zur Käferfauna der Bukowina und Nordrumaniens, Berlin, R. Friedlander & Sohn, 1888, 60 Seiten
* Gesammelte Entomologische Aufzeichnungen (Inhalt: A. Lepidoptera: 1. Lepidopterologische Beobachtungen in der Bucovina; 2. Beschreibung neuer Tagfaltervarietaten: [Acronycta var. Bryophiloides]; 3. Eine neue Varietat der A. Strigosa. B. Coleoptera; 4. Coleopterologische Sammelergebnisse in der Bucovina wahrend der Jahre 1887 und 1888; 5. Eine neuer Beitrag Zur Kenntnis der in der Bucovina einheimischen Coleopteren. R. Friedlander & Sohn, Berlin 1892.
* Das Hochgebirge der Bucovina in coleopterologischer Beziehung, Verlag Bernburg, Otto Bornbluth, Berlin 1893
* Nachtfang am Koder und an bluhenden Weiden im ersten Fruhling 1893, Separatabdruck aus Societas Entomologica, Jahrg. VIII. Nr. 4)
* Aufzahlung der bisher aus dem Konigreiche Rumanien bekannten Tagfalter (Rapalocera), mit Berucksichtigung der Nachbarlander, Berlin, Bernburg Otto Dornbluth, 1893, 24 Seiten
* Entomologische Nachrichten (Berlin R. Friedlander & Sohn), Jahrgang XIX (1893), Nr. 16 , Seite 241—246; Nr. 17, Seite 265—272; Nr. 18, Seite 273—283)
* Aus dem Gebirge der Bukowina. Landschafts- und Vegetationsskizzen mit Illustrationen, in «Globus — Illustrierte Zeitschrift fur Lander- und Volkerkunde», Czernowitz 1893
* Uber einige Abanderungen von Lepidopteren aus der Bucovina und aus Rumanien. R. Friedlander & Sohn (Bernburg, Otto Doentblutt), Berlin 1894
* Untersuchungen uber die Lepidopterenfauna der Bukowina, Concordia Typo- u. Lithographie des Erzbischofs (Sylvester Morariu-Andriewicz), 1894. 182 Seiten
* Varietaten von Lycaenen aus der Umgebung von Czernowitz (Bukowina), Separatabdruck aus Societas Enfomologica, Jahrg. VIII, Nr. 3, (189?)
* Bemerkungen uber Varietaten einiger in der Bukowina einheimischer Großschmetterlinge, mit einer Figur im Texte, Druck Adolf Holzhausen, Wien 1895, 30 Seiten
* Beitrag zur Makrolepidopterenfauna der osterreichischen Alpenlander, erschienen in den Verhandlungen der z. b. Gesellschaft in Wien, 1900
* Catalogue des lepidopteres recoltes en Roumanie pendant l'annee 1901 par les membres de la Societe des naturalistes de Roumanie et determine par Constantin Hurmuzachi, Tiparia Speranta, Bucuresti 1902, 21 Seiten
* Beobachtungen uber die aus Rumanien bisher bekannten Garabusarlen, Staatsdruckerei Bukarest 1903, (Bulletin de la Societe des sciences de Bucarest-Roumanie. An. XII, nr. 3 et 4)
* Cercetari noui asupra raporturilor faunistice din Bucovina cu privire speciala la clasa coleopterelor in Buletinul Societatii de Stiinte din Bucuresti — Romania. An. X, nr. 1 si 2), Imprimeria Statului, Bucuresti 1901. Seiten 77-110.
* Deuxieme catalogue des Lepidopteres recoltes en Roumanie pendant l'annee 1902 par les membres de la Societe des Naturalistes de Roumanie, Imprimerie de l'Etat, Bucarest 1903
* Observari asupra genului Nepticula Z. in Buletinul Societatii de Stiinte din Bucuresti — Romania. An. XV, Nr. 5 si 6, Imprimeria Statului, Bucuresti 1907
* Saisondimorphismus bei Papilio Podalirius L. in der Bucovina, Separatabdruck aus Societas Entomologica, Jahrg. VIII, Nr. 1, (189?)
* Die Schmetterlinge (Lepidoptera) der Bukowina. I. Theil. Mit einer Karte. K. K. Zoologisch-botanischen Gesellschaft in Wien 1897, 35 Seiten
* Die Schmetterlinge (Lepidoptera) der Bukowina. II Theil. K. K. Zoologisch-botanischen Gesellschaft in Wien 1897, 210 Seiten
* Troisieme catalogue des coleopteres recoltes par les membres de la Societe des naturalistes de Roumanie, Imprimerie de l'Etat, Bucarest 1904
* Analytische Ubersicht der palaarktischen Lepidopteren-Familien, R. Friedlander & Sohn, Berlin 1904, 68 Seiten
* Die Schmetterlinge (Lepidoptera) der Bukowina mit einer pflanzengeographischen Karte der Bukowina, Czernowitz 1907
* Chestia delimitarii dieceselor nationale gr.-or. din Bucovina, Societatea tipografica bucovineana, Cernauti 1913
* Beitrag zur Lepidopterenfauna von Ischl und Umgebung naher berichtet, Jahresberichte des Vereines fur Naturkunde, Linz, 1918
* Conspectus specierum et varietatum generis Rubus L. circum Ischl. (Austria superiore) hucusque observatarum, Editura Cultura Nationala, Cernăuți 1925, 44 Seiten
* Grundlinien fur die Biogeographie und Biogenese der europaischen Makrolepidopteren, in «Buletinul Faculta?ii de Stiin?e din Cernăuți 3», Cernăuți 1929
* Die Entwicklung der europaischen Lepidopterenfauna seit der Tertiarzeit im Lichte der Palaeogeographie, Pflanzengeographie und Palaeontologie, in «Buletinul Facultății de Ştiințe din Cernauăuți 4», Cernaăuți 1930

== Примітки ==
{{reflist}}

== Література ==
* Erich Prokopowitsch: ''Der Adel in der Bukowina.'' Verlag Der Südostdeutsche, München 1983
* I. G. Sbiera: ''Hurmuzachi.'' Enciclopedia Română, II., Bukarest 1900
* Mihail Guşuleac: ''Constantin Hormuzaki, In Memoriam.'' Buletinul Facultății de Ştiințe din Cernăuți 1938, rumänisch mit deutscher Zusammenfassung

{{DEFAULTSORT:Гормузакі Костянтин}}

[[Категорія:Уродженці Чорнівки]]
[[Категорія:Ентомологи]]
[[Категорія:Автори зоологічних таксонів]]
[[Категорія:Лепідоптерологи]]

title: Костянтин Гормузакі

Народився: 3 жовтня 1862 · село Чорнівка, тепер Новоселицького району Чернівецької області

Помер: 22 лютого 1937 (74 роки) · Чернівці

Країна: Австрійська імперія, Румунія

Діяльність: лепідоптеролог, правник, викладач університету, політик, ентомолог, ботанік

Галузь: ентомологія ботаніка біогеографія

Вчене звання: професор

Науковий ступінь: доктор права

Відомий завдяки: роботам із фауністики та географічного поширення рослин та комах з рядів твердокрилих та лускокрилих

Батько: Ніколае Гурмузакі

Брати, сестри: Александр фон Гурмузакі


text:
# Бад-Фігаун
Бад-Фігаун (Bad Vigaun) —  містечко та громада в австрійській землі Зальцбург. Містечко належить округу Галлайн.

Бад-Фігаун на мапі округу та землі.

title: Бад-Фігаун

wikitext:
{{НП
 |країна                  = [[Австрія]]
 |статус                  =
 |українська назва        = Бад-Фігаун
 |оригінальна назва       = Bad Vigaun
 |підпорядкування         =
 |герб                    =
 |прапор                  =
 |опис герба              =
 |опис прапора            =
 |зображення              = <!-- Example.jpg -->
|lat_deg            =  47 | lat_min = 40 | lat_sec = 00
|lon_deg            =  13 | lon_min = 08 | lon_sec = 00
 |position                = <!-- right, left, top або bottom (положення підпису маркера на мапі) -->
 |вид регіону             = Земля
 |регіон                  = Зальцбург (земля){{!}}Зальцбург
|регіон в таблиці =
 |вид району              = Округ
 |район                   = [[Галлайн (округ)|Галлайн]]
 |район в таблиці         =
 |вид общини              =
 |община                  =
 |община в таблиці        =
 |карта країни            =
 |карта регіону           = Bad Vigaun im Bezirk SL.png
 |карта району            =
 |голова                  =
 |дата заснування         =
 |рік заснування          =
 |перша згадка            =
 |попередні назви         =
 |статус з                =
 |площа                   =  17.55
 |вид висоти              =
 |висота центру НП        =  484
 |клімат                  =
 |офіційна мова           =
 |офіційна мова-ref       =
  |населення              =  {{Метадані населення AT-5|50213}}
  |рік перепису           =
  |густота населення      =
  |агломерація            =
  |національний склад     =
  |конфесійний склад      =
  |катойконім             =
 |часовий пояс            =
 |DST                     = +1 <!--Якщо є [[літній час]] -->
 |телефонний код          =
 |поштовий індекс         = 5424
 |поштові індекси        =
 |автомобільний код       =
 |вид ідентифікатора      = <!--назва або скороч., наприклад, для НП Росії-ЗКАТУ, України-КОАТУУ -->
 |цифровий ідентифікатор  = 50213
 |сайт                    =  [http://www.badvigaun.at/ www.badvigaun.at]
 |мова сайту 2            =
 |мова сайту 4            =
 |add1                    =
 |add2                    =
 |add3                    =
}}

'''Бад-Фігаун''' (Bad Vigaun) — [[Адміністративний поділ Австрії| містечко та громада]] в австрійській землі [[Зальцбург (земля)|Зальцбург]]. Містечко належить округу [[Галлайн (округ)|Галлайн]]<ref name="website">{{Cite web |url=http://www.badvigaun.at/ |title=www.badvigaun.at |accessdate=30 червня 2013 |archive-date=21 жовтня 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20161021182628/http://www.badvigaun.at/ }}</ref>.
[[Файл:Bad Vigaun im Bezirk HA.png|300px]]

Бад-Фігаун на мапі округу та землі.

== Навколишні громади ==
{{Розташування
 | пн_зх=[[Галлайн]]
 | пн=[[Аднет]]
 | пн_сх= [[Крішпль]]
 | зх=
 | сх=
 | пд_зх=
 | пд=[[Кухль]]
 | пд_сх=[[Санкт-Коломан]]
}}

== Примітки ==
{{reflist}}
{{commonscat}}
{{Громади округу Галлайн}}
[[Категорія:Громади Зальцбургу]]

title: сусідні нас. пункти

Країна: Австрія

Земля: Зальцбург

Округ: Галлайн

Межує з: | Галлайн ? |

Населення: 2022 особи

Часовий пояс: UTC+1 і UTC+2

Автомобільний код: HA


text:
# Figli della Sacra Famiglia
I Figli della Sacra Famiglia (in latino Filii Sacrae Familiare Iesu, Mariae et Ioseph, in spagnolo Hijos de la Sagrada Familia de Jesús, María y José) sono un istituto religioso maschile di diritto pontificio: i membri di questa congregazione clericale pospongono al loro nome la sigla S.F.

## Storia
La congregazione venne fondata a Tremp, in Catalogna, il 19 marzo 1864 dal sacerdote spagnolo Josep Manyanet y Vives (1833-1901). Il 2 febbraio 1870, con licenza del vescovo di Urgell José Caixal Estradé, Manyanet e i suoi primi compagni emisero la loro professione dei voti: la congregazione ebbe rapida diffusione e i padri assunsero la direzione di numerose scuole parrocchiali, soprattutto nei sobborghi operai di Barcellona.
Papa Leone XIII concesse ai Figli della Sacra Famiglia il decreto di lode il 30 aprile 1887; l'istituto ricevette l'approvazione definitiva della Santa Sede il 22 giugno 1901.
Tra i fini dei religiosi era la propagazione della devozione alla Famiglia di Nazareth: a istanza di Luis Tallada, successore di Manyanet alla guida della congregazione, il 26 ottobre 1921 papa Benedetto XV estese la festa liturgica della Sacra Famiglia alla Chiesa universale.
Il fondatore, beatificato nel 1984, venne proclamato santo da papa Giovanni Paolo II il 16 maggio 2004.

## Attività e diffusione
I Figli della Sacra Famiglia si dedicano all'istruzione della gioventù, al ministero sacerdotale e all'educazione cristiana delle famiglie.
Sono presenti in Spagna, in Italia e nelle Americhe (Argentina, Brasile, Colombia, Messico, Stati Uniti d'America, Venezuela): la sede generalizia è a Barcellona.
Al 31 dicembre 2005, la congregazione contava 43 case e 193 religiosi, 136 dei quali sacerdoti.
Della congregazione esiste anche il ramo femminile delle Missionarie Figlie della Sacra Famiglia di Nazareth.

title: Figli della Sacra Famiglia

wikitext:
I '''Figli della Sacra Famiglia''' (in [[lingua latina|latino]] ''Filii Sacrae Familiare Iesu, Mariae et Ioseph'', in [[lingua spagnola|spagnolo]] ''Hijos de la Sagrada Familia de Jesús, María y José'') sono un [[istituto religioso]] maschile [[di diritto pontificio]]: i membri di questa [[congregazione clericale]] pospongono al loro nome la [[Sigle degli istituti di perfezione cattolici|sigla]] '''S.F.'''<ref name="AP07">''Ann. Pont. 2007'', p. 1482.</ref>

== Storia ==
[[File:PadreManyanetPortrait.jpg|thumb|right|Josep Manyanet y Vives, fondatore della congregazione]]La congregazione venne fondata a [[Tremp]], in [[Catalogna]], il 19 marzo [[1864]] dal [[presbitero|sacerdote]] [[Spagna|spagnolo]] [[Josep Manyanet y Vives]] ([[1833]]-[[1901]]). Il 2 febbraio [[1870]], con licenza del vescovo di [[Diocesi di Urgell|Urgell]] José Caixal Estradé, Manyanet e i suoi primi compagni emisero la loro professione dei voti: la congregazione ebbe rapida diffusione e i padri assunsero la direzione di numerose scuole parrocchiali, soprattutto nei sobborghi operai di [[Barcellona]].<ref name="DIP">DIP, vol. III ([[1976]]), coll. 1513-1514, voce a cura di J.M. Blanquet.</ref>

[[Papa Leone XIII]] concesse ai Figli della Sacra Famiglia il [[decretum laudis|decreto di lode]] il 30 aprile [[1887]]; l'istituto ricevette l'approvazione definitiva della [[Santa Sede]] il 22 giugno [[1901]].<ref name="DIP"/>

Tra i fini dei religiosi era la propagazione della devozione alla [[sacra Famiglia|Famiglia di Nazareth]]: a istanza di Luis Tallada, successore di Manyanet alla guida della congregazione, il 26 ottobre [[1921]] [[papa Benedetto XV]] estese la festa liturgica della Sacra Famiglia alla Chiesa universale.<ref name="DIP"/>

Il fondatore, [[beatificazione|beatificato]] nel [[1984]], venne [[canonizzazione|proclamato santo]] da [[papa Giovanni Paolo II]] il 16 maggio [[2004]].<ref>{{cita web|http://www.vatican.va/news_services/liturgy/saints/ELENCO_SANTI_GPII.htm|Le canonizzazioni avvenute sotto il pontificato di Giovanni Paolo II|17-7-2009}}</ref>

== Attività e diffusione ==
I Figli della Sacra Famiglia si dedicano all'istruzione della gioventù, al ministero sacerdotale e all'educazione cristiana delle famiglie.<ref name="AP07"/>

Sono presenti in [[Spagna]], in [[Italia]] e nelle [[Americhe]] ([[Argentina]], [[Brasile]], [[Colombia]], [[Messico]], [[Stati Uniti d'America]], [[Venezuela]]):<ref>{{Cita web|url=http://www.fides.org/aree/news/newsdet.php?idnews=2403&lan=spa|titolo=Josep Manyanet (1833-1901): honrar, imitar y difundir el culto de la Sagrada Familia|sito=[[Agenzia Fides]]|data=12 maggio 2004|lingua=es|accesso=5 ottobre 2021|urlarchivio=https://archive.is/20120914052940/http://www.fides.org/aree/news/newsdet.php?idnews=2403&lan=spa|dataarchivio=14 settembre 2012}}</ref> la sede [[moderatore supremo|generalizia]] è a [[Barcellona]].<ref name="AP07"/>

Al 31 dicembre [[2005]], la congregazione contava 43 case e 193 religiosi, 136 dei quali [[presbitero|sacerdoti]].<ref name="AP07"/>

Della congregazione esiste anche il ramo femminile delle [[Missionarie Figlie della Sacra Famiglia di Nazareth]].<ref>''Ann. Pont. 2007'', p. 1676.</ref>

== Note ==
<references/>

== Bibliografia ==
* ''Annuario Pontificio per l'anno 2007'', [[Libreria Editrice Vaticana]], [[Città del Vaticano]] 2007. ISBN 978-88-209-7908-9.
* Guerrino Pelliccia e Giancarlo Rocca (curr.), ''Dizionario degli Istituti di Perfezione'' (10 voll.), Edizioni paoline, [[Milano]] 1974-2003.

== Collegamenti esterni ==
* {{cita web|http://www.manyanet.org/|Il sito web ufficiale dei Figli della Sacra Famiglia|lingua=en}}

{{Controllo di autorità}}
{{Portale|cattolicesimo}}

[[Categoria:Congregazioni clericali|Famiglia]]